Справа № 826/24773/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.,

за участі :

секретар с/з Артюхіна М.А.

пр-к апелянта Шумейко Ю.О.

пр-к відповідача Зубенко М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВОЛИНЬТУРИСТ» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ВОЛИНЬТУРИСТ» до Фонду державного майна України про скасування наказу -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Фонду державного майна України, в якому просив:

- встановити відсутність повноважень Фонду державного майна України щодо розпорядження майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, що розташовані на території України;

- скасувати наказ Фонду державного майна України від 04.08.2015 №1103 щодо створення Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинами справи, що призвело до неправильного її вирішення. Апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 04.08.2015 №1103 щодо створення Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» утворено на базі майна (згідно з додатком 1), власником якого є держава в особі Фонду Державного майна України, Державне підприємство «Управління справами Фонду державного майна України», розмістивши його за адресою: 01601, м. Київ, вул.. Кутузова, б. 18/9 (п. 1 оскаржуваного наказу).

Пунктом 3 вказаного наказу затверджено Статут Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» (додаток №3).

Згідно до додатку до наказу Фонду державного майна України від 04.08.2015 №1103 «Перелік майна на базі якого утворюється Державне підприємством «Управління справами Фонду Державного майна України» до статутного капіталу третьої особи внесено, зокрема, готель «Світязь» (Волинська область, м. Луцьк, вул. Набережна, б. 4), готель «Лісова пісня» (Волинська область, м. Ковель, бульвар Українки, б. 12), будівлю вбудовано-прибудованого приміщення (Волинська область. м. Луцьк, проспект Президента Грушевського, б. 33), нежитлове приміщення будівлі адмінбудинку/літер Д-2/ (Волинська область, м. Луцьк, вул. Лідавська, б. 30).

Позивач, вказуючи на відсутність повноважень у Фонду державного майна України щодо розпорядження зазначеним майном, а відповідно і на незаконність наказу від 04.08.2015 № 1103, звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що майно включене до статутного капіталу Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України», право власності на яке виникло у Держави України в особі Фонду державного майна України на підставі рішення суду, свідчить про наявність у останнього права володіння, користування, розпорядження вказаним майном, що у свою чергу не виключає права Фонду державного майна України здійснювати управління цим майном. Також, суд першої інстанції вказував на відсутність спору між суб'єктами владних повноважень щодо встановлення наявності чи відсутності компетенції в даному випадку, а тому відмовив в задоволення позовних вимог частині встановлення відсутності повноважень.

Крім того, суд першої інстанції вказував на відсутність порушеного права позивача.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність зазначених вище висновків суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Згідно зі ст. 326 Цивільного кодексу України, від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Згідно ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 №1540-XII майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадський організацій колишнього Союзу СРС, розташовані на території України» від 10.04.1992 №2268-XII з метою збереження майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Верховною Радою України постановлено до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передати тимчасово Фонду державного майна України майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій. Фонду державного майна України прийняти майно цих підприємств, установ та об'єктів до 1 травня 1992 року.

Постановою Верховної ради України від 04.02.1994 №3943- XII «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», зокрема п.3, встановлено, до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

Статтею 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що управління об'єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Суб'єктами управління об'єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України (ч.1 ст.4 ЗУ«Про управління об'єктами державної власності»).

Тобто, Фонд державного майна України є самостійним суб'єктом управління об'єктами державної власності.

Повноваження Фонду в сфері управління об'єктами державної власності визначено ст. 7 цього Закону.

Зокрема, згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.7 Закону Фонд державного майна України щодо державних підприємств, установ, організацій виступає від імені держави засновником господарських організацій, до статутних капіталів яких передається державне майно, у тому числі холдингових компаній та підприємств, які підлягають корпоратизації відповідно до законодавства; щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна (п.2 ч.1 ст. 7 Закону) - здійснює відповідно до законодавства право розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного.

Зазначені положення кореспондуються з приписами п.11 ч.1 ст.5 Закону України « Про Фонд державного майна України» щодо повноважень приймати рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, заснованих на державній власності.

Згідно ст.1 Закону України « Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, судовими рішеннями господарської юрисдикції встановлено правовий режим майна на базі якого утворено Державне підприємство «Управління справами Фонду державного майна України» та про яке зазначає Приватне акціонерне товариство «ВОЛИНЬТУРИСТ» у позовній заяві, як такого, що є власністю Держави України в особі Фонду державного майна України, що підтверджується, витягами про державну реєстрацію прав.

Отже, в даному випадку Фонд державного майна України визначено як суб'єкт управління зазначеними об'єктами державного майна.

Щодо посилання ПАТ «ВОЛИНЬТУРИСТ» на постанову Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 817, якою затверджено Порядок визначення суб'єкта управління об'єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб'єкт управління якого не визначений, то остання прийнята Кабінетом Міністрів України 07.10.2015 та на час прийняття оскаржуваного наказу не діяла.

Також, слід звернути увагу, що цей порядок застосовується до об'єктів та іншого майна, суб'єкт управління якого не визначений.

Отже, оскаржуваний наказ щодо створення Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» прийнято відповідачем в межах повноважень, в порядку та у спосіб, визначені Законами України.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування наказу Фонду державного майна України від 04.08.2015 №1103 щодо створення Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Приватним акціонерним товариством «ВОЛИНЬТУРИСТ» заявлені вимоги щодо вирішення спору з приводу реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень у сфері управління, а саме щодо відсутності повноважень Фонду державного майна України щодо розпорядження майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, що розташовані на території України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на:

- публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

- публічно-правові спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, в тому числі делегованих повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Особливістю спорів з приводу реалізації суб'єктом владних повноважень компетенції у сфері управління є те, що сторонами у них є саме суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містить посилань на порушення прав позивача Фондом державного майна України при прийняті оскаржуваного наказу.

Частиною першою статті 71 Кодекс адміністративного судочинства України обов'язок доведення обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, покладено саме на кожну із сторін у справі.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення прав позивача з боку відповідача в сфері публічно-правових відносин.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних законом інтересів позивача, необхідно відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВОЛИНЬТУРИСТ» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 31.03.2016.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.