Справа № 0870/7283/12
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

0870/7283/12

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року , о 17:55 годині,

Справа № 0870/7283/12

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім»

до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представники позивача підтримують позовні вимоги та просять задовольнити позов, виходячи з викладених в ньому підстав.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту за рахунок податкових накладних, виписаних контрагентами в періоди, що перевищили 365 календарних днів, з 01.12.2009 по 31.08.2011, результати якої викладено в акті перевірки №5239/15-2/22161169 від 23.12.2011 (т.1 а.с.8-18). За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.п. 198. 2, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі – ПК) в частині завищення податкового кредиту на суму ПДВ 669920 гривень, що призвело до заниження суми ПДВ по декларації за лютий 2010 року на 192348 гривень.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з абз.абз. 1 - 3 п. 198.6 ст. 198 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України

З досліджених в судовому засіданні та наявних в матеріалах справи оригіналів вищевказаних уточнених розрахунків та розшифровок податкових зобов’язань й податкового кредиту в розрізі контрагентів судом встановлено, що позивачем було виправлено неправильний індивідуальний податковий номер контрагента - ТОВ «ВП «Ізоспан», зазначений в реєстрах отриманих та виданих податкових накладних шляхом зазначення в уточненій розшифровці помилкового запису індивідуального податкового номеру контрагента й вартісних показників зі знаком мінус, зазначенням правильного запису по операціям з контрагентом з вартісними показниками та в підсумковому рядку «усього за місяць» позивачем зазначено прочерк.

Дослідивши оригінали вищевказаних документів, суд робить висновок про те, що позивач без зміни числових показників податкового кредиту виправив помилку, допущену в ІПН контрагента (ТОВ «ВП «Ізоспан»).

Як встановлено судом з пояснень представника позивача, при поданні вищевказаних уточнених розрахунків та розшифровок податкових зобов’язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів його уповноваженою особою було здано до канцелярії ДПІ два примірника вказаних документів, проте другого примірника з відбитком про отримання контролюючим органом вказаних документів позивачу надано не було.

Зазначене також підтверджується дослідженими в судовому засіданні та наявними в матеріалах справи оригіналами уточнених розрахунків податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за наступними номерами вхідної кореспонденції ДПІ:

Зазначені документи датовані 20.09.2015, проте, відповідно до відбитків штампів вхідної кореспонденції ДПІ, їх було отримано 24.09.2015.

Враховуючи наявність у контролюючого органу оригіналів уточнених розрахунків податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до декларацій за грудень 2009 року, лютий та червень 2010 року, суд вбачає недоречним прийняття контролюючим органом від позивача ще двох копій вказаних документів з наявними ознаками виправлень, невідомо ким зробленими.

Пояснити зазначену обставину представники ДПІ в судових засіданнях не змогли.

Між тим, як встановлено судом з пояснень представника позивача та не заперечується представником відповідача, в серпні 2011 року на вимогу посадової особи відповідача про виправлення помилок в ІПН контрагентів позивач надав до ДПІ уточнюючі розрахунки податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до вищевказаних податкових декларацій за грудень 2009 року, лютий та червень 2010 року.

Суд не може погодитися з таким висновком контролюючого органу та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. «а» пп.4.1.4 пункту 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 (який був чинним на момент подачі позивачем уточнених розрахунків від 24.09.2010), податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з абз. 2 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Враховуючи, що Податковий кодекс України, пунктом 198.6 статті 198 якого передбачено можливість включення до складу податкового кредиту сум податку протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної, набрав чинності з 01.01.2011, та те, що Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не було встановлено такого строку, суд вважає за необхідне зазначити, що висновки контролюючого органу щодо застосування до спірних відносин положень ст.198 ПК є помилковими, оскільки застосуванню підлягає закон, який діяв на момент виникнення відповідного права, у цьому випадку права надати уточнюючий розрахунок. Прикінцеві та перехідні положення Податкового кодексу України не містять положень щодо поширення дії норми п.198.6 ст.198 ПК на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем 24.09.2010 було первісно самостійно виправлено помилки в додатках №5 до податкових декларацій, тому незрозумілою є необхідність додаткового витребування податковою інспекцією ще одних уточнень та в подальшому інкримінування позивачеві недотримання 365-ти денного строку для усунення вияслених помилок.

Поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, зокрема порядок формування податкового кредиту, було визначено Законом України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 (чинним на час виписки спірних податкових накладних).

Згідно з п.п.7.2.3, п.п. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги). Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Підпункт 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону забороняє включати до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Зі змісту наведених положень Закону вбачається, що у податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов’язання, породжує у платника податку обов’язки та права щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, характер яких залежить від статусу платника (продавець чи покупець), в тому числі підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Дослідивши в судовому засіданні оригінали податкових накладних №181202 від 18.12.2009, №181203 від 18.12.2009, №251202 від 25.12.2009, №251203 від 25.12.2009, №281201 від 28.12.2009, №020205 від 02.02.2010, №250204 від 25.02.2010, №250205 від 25.02.2010, №190601 від 19.06.2010, №210601 від 21.06.2010, №290601 від 29.06.2010 (т.2 а.с.68-78,) суд зазначає, що вони за всіма параметрами відповідають вимогам законодавства, мають всі необхідні реквізити, не містять помилок та виправлень. Отже, позивач, маючи в наявності податкові накладні, мав право на віднесення сум податку по ним до податкового кредиту відповідного звітного періоду.

Допущені та виправлені позивачем помилки, а саме – індивідуальний податковий номер контрагента, з урахуванням наявних податкових накладних, складених без помилок, суд не може віднести до таких помилок, які призводять до змін у податковому обліку та впливають на розрахунки з бюджетом, оскільки, змінивши ІПН контрагента, позивачем не було внесено змін до числових показників сум ПДВ. Зазначивши суми ПДВ з невірним ІПН контрагента, позивач зазначив ті самі суми вже з вірним ІПН ТОВ «ВП «Ізоспан».

Виправлені помилки в ІПН контрагента суд вважає технічними помилками, оскільки вони не впливають на визначення розміру податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цим вимогам відповідачем як суб’єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Техенергохім».

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 2204 гривень (платіжне доручення №126 від 23.07.2012 (т.1 а.с.29).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя у відношенні товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім»:

Присудити на користь ТОВ «Техенергохім» за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 2204 (двох тисяч двохсот чотирьох) гривень.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш