Справа № П/811/2709/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року справа № П/811/2709/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: Павленка О.О. та Назаренка Ю.В.;

відповідача: не з'явились;

третя особа: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фермерського господарства „Ніка"

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

третя особа ОСОБА_3,

про визнання незаконним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство „Ніка" звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державного земельного агентства у Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним наказ Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 13.12.2013 року №КР:000/00000992 „Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" в частині доручення Управлінню Держземагенства у Знам'янському районі забезпечити державну реєстрацію права власності держави у Державному реєстрі речових прав та укласти договір оренди земельної ділянки з орендарем від імені Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 25.07.2013 року №3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок".

В обґрунтування позову з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, позивач зазначав, що Головне управління Держземагенства в Кіровоградській області протиправно делегувало свої повноваження щодо підписання договорів оренди земельних ділянок для ведення фермерських господарств відповідному районному управлінню Держземагенства на підставі наказу від 25 липня 2013 року „Про підписання договорів оренди земельних ділянок". Позивач вказував, що між зазначеним Головним управлінням та районним управлінням немає жодного правового зв'язку щодо підпорядкування за компетенцією.

У своїх доводах позивач посилався на ст. 122 Земельного кодексу України та зазначав, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тому, на думку позивача прийнятий відповідачем наказ №3 від 25 липня 2013 року змінив фактично існуючий порядок укладання договорів оренди земельних ділянок та створив перешкоди на майбутнє не тільки позивачу, а й всім фермерським господарствам, які після проведення процедури розпаювання визначених земельних ділянок для членів фермерських господарства, мають укласти довгострокові договори оренди на частину земель, що знаходиться в користування фермерського господарства для використання їх в подальшому сільськогосподарському виробництві.

Представники відповідача та третьої особи, в попередніх судових засіданнях проти задоволення адміністративного позову заперечували та зазначали, що оскаржуваний наказ не порушує прав позивача, а відповідач приймаючи його діяв на підставі, у спосіб та межах повноважень що передбачені законодавством.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (т.1, а.с.64).

Ухвалами Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.09.2014 року та від 28.01.2015 року, провадження у справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням у справі №912/2075/14 за позовною заявою фермерського господарства „Ніка" до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та фермерського господарства „Бойченко Олексія Олександровича" про визнання недійсним та скасування наказу №КР/:02:000/00000992 від 13.12.2013 року та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:9069) від 28.02.2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та громадянином ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.03.2014 року за №4956937 (т.1, а.с.104-105, 147).

Усною ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду занесеною до журналу судового засідання від 03.02.2016 року здійснено заміну відповідача - Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області на правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (т.1, а.с.200).

02.03.2016 року через канцелярію суду надійшла заява про зміну (уточнення) позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 25.07.2013 року №3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок" (т.1, а.с.239-245).

В судовому засіданні 03.03.2016 року представник позивача підтримав подану ним заяву та зазначив, що вже є така, що набрала законної сили постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду з того самого спору щодо визнання незаконним наказу Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 13.12.2013 року №КР:02:000/00000992 „Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки".

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року закрито провадження у справі, в частині позовних вимог про визнання незаконним наказу Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 13.12.2013 року №КР:02:000/00000992 „Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" в частині доручення Управлінню Держземагенства у Знам'янському районі забезпечити державну реєстрацію права власності держави у Державному реєстрі речових прав та укласти договір оренди земельної ділянки з орендарем від імені Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області (т.2, а.с.6-7).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.2, а.с.23).

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т.2, а.с.24).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2013 року Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області прийнято наказ №3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок", відповідно до якого Головне управління уповноважило начальників управлінь та відділів Держземагенства у районах Кіровоградської області здійснювати підписання договорів оренди земельних ділянок на території відповідного району Кіровоградської області, які згідно ст. 122 Земельного кодексу України передаються у оренду на підставі наказів Головного управління.

Вищезазначеним наказом визначено, що даний наказ є загальним, а підписанню кожного окремого договору оренди земельної ділянки передують окремі накази Головного управління (акти індивідуальної дії) (т.1, а.с.15).

Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 13.12.2013 року №КР:000/00000992 „Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", що стосується індивідуально визначеної земельної ділянки із зазначенням її кадастрового номеру, місцезнаходження і орендаря та містить в собі окреме положення щодо доручення Управлінню Держземагенства у відповідному районі забезпечити державну реєстрацію права власності держави у Державному реєстрі речових прав та укласти договір оренди земельної ділянки з орендарем від імені Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області (т.1, а.с.13-14).

Таким чином, вищезгадані накази Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області є наказами організаційно-розпорядчого характеру, прийняття яких відповідачем спрямоване на реалізацію ним своїх повноважень щодо передачі відповідно до закону земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у користування в межах області.

Згідно приписів статті 19 Конституції України органи влади зобов'язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу вищенаведеної норми прямої дії вбачається, що на підставі, визначено законодавцем як утворення суб'єкта владних повноважень у порядку, визначеному Конституцією та законами України і зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

В межах повноважень, означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами.

У спосіб, означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Положенням про Головне управління Держземагентства в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258 (яке діяло на момент прийняття оскаржуваного наказу) - (надалі Положенням), передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- координує роботу територіальних органів Держземагентства України нижчого рівня в межах області (п.п. 4.31);

- передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області(п.п. 4.32).

Поряд з цим п.7 Положення визначено, що Головне управління здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через територіальні органи Держземагентства України нижчого рівня та контролює їх діяльність.

Згідно з п. 9. Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

З огляду на викладене, оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем на підставі п. 7 Положення, в межах повноважень визначених ч.4 ст.122 ЗК України, п.п.п.п. 4.31,4.32 Положення та у спосіб зазначений п. 9 Положення, що передбачені законодавством України.

Досліджуючи спірні правовідносини суд зауважує, що вже є така, що набрала законної сили постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П/811/2831/14 предметом розгляду якої було визнання незаконним та скасування цього ж наказу Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 25.07.2013 року №3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок", якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено (т.2, а.с.33-39).

Згідно зі ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окремо від наведеного, надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам представників позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що оскаржуваний наказ створює перешкоди на майбутнє, оскільки після проведення процедури розпаювання земельних ділянок договори оренди будуть укладено з неналежним органом, визначеним Земельним кодексом України.

Згідно п.8 ч.1ст. 3 КАС України, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Приписами статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищезазначеної процесуальної норми суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.3 Конституції України). Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення частин першої і другої ст. 55 Конституції України про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Адміністративне судочинство, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

Суд звертає увагу на те, що у вищезазначеній статті та інших положеннях КАС України йдеться про захист не будь-якого інтересу, а тільки правового, або інакше - легітимного, тобто законного інтересу.

Права, свободи та інтереси, які захищають адміністративні суди, можуть бути різноманітними (від конституційних до цивільних). Тому при визначенні об'єкту захисту в адміністративному судочинстві не можна обмежуватися категорією „суб'єктивні публічні права". Важливо, щоб порушення прав, свобод та інтересів (публічних чи цивільних) відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Реалізуючі передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним наказ порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Однак, звертаючись до суду із даним позовом, позивач всупереч наведених вище вимог, не наводить в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, а лише стверджує про те, що оскаржуваний наказ, на його думку, суперечить вимогам законодавства та в майбутньому може створити йому перешкоди після проведення процедури розпаювання земельних ділянок для членів фермерського господарства, при укладенні довгострокового договору оренди на частину землі, що знаходиться в користування фермерського господарства для використання її в подальшому сільськогосподарському виробництві.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 р. №6-зп „Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Суд звертає увагу, що неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а встановлювати, порушене це право чи ні, слід суду.

Порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, чого у Фермерського господарства „Ніка" не відбувалося.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України „Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року №2 визначено, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача. Якщо ж права, свободи та інтереси позивача не були порушені, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд не вбачає порушеного права, свобод та інтересів позивача. Натомість суд приходить до висновку, що доводи та мотиви позивача ґрунтуються не на вимогах законодавства України.

Разом з викладеним суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний наказ не порушує та не може порушувати в майбутньому визначений чинним законодавством порядок укладення договорів, оскільки рішення щодо укладання чи відмови укладання договорів оренди земельних ділянок приймається відповідно до Земельного кодексу України відповідним органом виконавчої влади - Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області.

Дослідивши оскаржуваний наказ суд зазначає, що наказом від 25.07.2013 року №3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок" відповідно до статтей 122, 124 Земельного кодексу України, Закону України „Про оренду землі" , Положення про Головне управління, з метою належної організації та своєчасного здійснення повноважень Головного управління від імені Головного управління підписання договорів оренди землі здійснюють начальники управлінь та відділів Держземагентства у районах Кіровоградської області виключно на підставі наказів Головного управління.

Тобто, відповідач з метою своєчасного здійснення повноважень делегував районним відділам та управлінь від свого імені здійснювати лише підписання договір оренди на підставі прийнятого рішення відповідним органом виконавчої влади - Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, частина 1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до змісту ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність прийнятого спірного наказу, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Фермерського господарства „Ніка" задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства „Ніка" до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області від 25.07.2013 року № 3 „Про підписання договорів оренди земельних ділянок" - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 185-187 КАС України.

Повний текс виготовлений 29.03.2016 року.

Суддя Р.В. Жук