Справа № 2-А-884/10
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 р.Справа № 2-А-884/10
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2010р. по справі № 2-А-884/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України " Про соціальний захист дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

28.09.2009 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Харківської області (надалі-відповідач) про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2006р. по 31.10.2008р.,з 01.11.2008р відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 до наступного внесення змін до законодавства відносно дітей війни (а.с.2-4).

24.02.2010р. постановою Жовтневого районного суду м. Харкова позов задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.Харкова щодо не нарахування ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 24 лютого 2010 року,зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі 30% відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 24 лютого 2010 року з урахуванням проведених нарахувань.В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (а.с. 21-23).

Не погодившись із зазначеною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, а також неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2010р. по справі 2-А-884/10 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі(а.с.24).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованість на законодавчому рівні механізму та умов виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України та ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач постанову суду першої інстанції не оскаржив.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни та за приписами ст.6 цього Закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком(а.с.7).

Законом України "Про внесення змін до Закону України" Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року до ст.110 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 19.01.2006 року її дію було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині здійснення перерахунку та проведення виплат за 2007, 2008роки, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до приписів ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. При цьому, зазначені висновки суду ґрунтувались на рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року та від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, якими визнано неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України" та п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п. 12 ст. 71 ЗУ „Про Держбюджет України" та п.п.41 розділу 2 ЗУ „Про Держбюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ці норми втратили чинність, а тому не підлягали застосуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставним здійснення відповідачем позивачу доплати до пенсії з травня 2008 року, на підставі та у розмірах, встановлених п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. за № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Отже, виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та приписів ч.4 ст.9 КАС України, відповідач з 22.05.2008р. не мав підстав застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та був зобов'язаний діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував ч.2 ст.11 КАС України для повного захисту прав позивача та вийшов за межі позовних вимог, правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку та проведення виплат за 2009 рік, виходячи з наступного.

Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2009 році до винесення судового рішення в суді першої інстанції, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки як упродовж усього 2009 року так і на час ухвалення судового рішення (24.02.2010 року) положення ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей» були та є чинними, їх дію не зупинено.

Колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону, а також відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено саме на управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Колегія суддів, звертає увагу, що відповідно до приписів ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, на не отримані позивачем суми доплати до пенсії строки звернення до суду не розповсюджуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1, доводи апеляційної скарга відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2010р. по справі № 2-А-884/10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.