Справа № К/9991/70932/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/70932/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2011 року в справі за його позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, треті особи: відділ опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації міста Маріуполя Донецької області, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_5 про визнання недійсним акту про проведення прилюдних торгів,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що квартира АДРЕСА_1 була продана на прилюдних торгах, чим порушено його права як власника. Також при відчуженні майна порушено вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки у квартирі був зареєстрований неповнолітній, а попереднього дозволу органів опіки та піклування не було отримано, продаж здійснено за заниженою вартістю квартири, власник не був повідомлений про передачу виконавчого провадження до іншої виконавчої служби та не повідомлений про проведення прилюдних торгів внаслідок чого був позбавлений можливості участі у торгах та права викупу квартири.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсними (незаконними) дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції щодо неповідомлення про передачу виконавчого провадження відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, чим порушено вимоги статті 20-1 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати незаконними дії відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо прийняття до виконання виконавчого провадження; визнати незаконними дії відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо продажу квартири АДРЕСА_1 без дозволу органів опіки та піклування у порушення вимог частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»; визнати незаконною бездіяльність відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо неповідомлення про проведення публічних торгів по продажу квартири; визнати незаконними дії відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області по продажу квартири нижче її реальної вартості; визнати недійсним акт проведення прилюдних торгів від 17 вересня 2010 року по продажу квартири у зв'язку з порушенням вимог законодавства; визнати недійсним свідоцтво від 28 вересня 2010 року про придбання на торгах квартири як таке що видано на під-ставі незаконного акту від 17 вересня 2010 року.

04 травня 2011 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати незаконними дії відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області при складенні акту опису та арешту майна від 22 березня 2010 року, визнати недійсним даний акт. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року у прийнятті уточнень позовної заяви відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва від 28 вересня 2010 року про придбання на торгах квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5 закрито у зв'язку з тим, що справу в цій частині не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що про передачу та прийняття виконавчого провадження, а також про проведення прилюдних торгів позивач був повідомлений відповідачами, що підтверджується відповідними листами; вартість квартири визначена звітом про незалежну оцінку арештованого та описаного майна та у зв'язку з відсутністю купівельного попиту переоцінена, а також Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено отримання згоди органу опіки та піклування при здійсненні виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2006 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. 15 червня 2006 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» укладено іпотечний договір, відповідно до якого у якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 128руп-06-06 від 15 червня 2006 року, передана належна позивачу на праві власності квартира.

У зв'язку невиконанням позивачем кредитних обов'язків приватним нотаріусом Тупицькою Ю.Ю. 10 грудня 2008 року здійснено виконавчий напис з пропозицією звернути стягнення на майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, у рахунок погашення суми нарахованої, але не погашеної пені, загальної суми заборгованості, нарахованих, але не погашених процентів, нарахованої, але не погашеної щомісячної комісії за період з 11 травня по 10 грудня 2008 року на суму 176 458,21 грн.

Постановами державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 21 січня 2009 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса та накладено арешт на майно (квартиру), яка належить ОСОБА_4

Постановою заступника начальника - начальника першого відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 06 травня 2009 року у зв'язку з великою завантаженістю, що ускладнює примусове виконання рішення та з метою надання практичної допомоги, виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 1534 передано до підрозділу примусового виконання рішень першого відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області та постановою головного державного виконавця від 12 травня 2009 року прийнято до виконання.

Частиною третьою статті 20-1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в установленому Міністерством юстиції України порядку на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або підрозділу примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції можуть передаватися інші виконавчі провадження, що знаходяться на виконанні в органах державної виконавчої служби. Про прийняття до виконання виконавчого провадження або передачу виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого виноситься вмотивована постанова, з якою ознайомлюються сторони виконавчого провадження.

Відповідно до Законів України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження», з метою встановлення єдиного механізму передачі виконавчих проваджень між органами державної виконавчої служби та державними виконавцями, забезпечення належного виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) наказом Міністерства юстиції України від 17 травня 2004 року № 38/5 затверджено Порядок передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.2 Порядку передбачено, що посадова особа про передачу матеріалів виконавчого провадження виносить вмотивовану постанову. У постанові зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, визначаються особи, на яких покладаються обов'язки щодо передачі та прийняття матеріалів виконавчого провадження, встановлюються спосіб та строки передачі та зазначається, у якій частині рішення виконане до моменту його передачі.

Одночасно з підписанням акта приймання-передавання державний виконавець виносить постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження (пункт 2.7 Порядку).

На виконання вимог частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2.8 Порядку копії постанов державного виконавця про передачу та прийняття виконавчого провадження були надіслані уповноваженою особою сторонам виконавчого провадження із супровідним листом від 12 травня 2009 року простою кореспонденцією.

Пунктом 4 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого передбачено підстави для передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого або виконавчої групи.

Таким чином дії відповідачів щодо передачі та прийняття до виконання виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 1534 є правомірними та відповідають вимогам статті 20-1 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого.

З метою подальшої примусової реалізації описаного майна на виконання вимог виконавчого документа постановою головного державного виконавця від 14 квітня 2010 року призначено експерта, який склав висновок вартості оцінюваного об'єкта станом на 14 квітня 2010 року - 176 628,08 грн.

У обґрунтування позовних та касаційних вимог позивач посилався на порушення пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, оскільки його не було повідомлено про проведення торгів, внаслідок чого позбавлено права участі у них.

Відповідно до пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 02 вересня 2015 року (справа № 6-813цс15) зазначала, що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Переглядаючи судові рішення Верховний Суд України виходив з того, що оскільки боржник не отримував повідомлення про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, то суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про те, що неналежне повідомлення боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Судами попередніх інстанцій у справі, що переглядається встановлено, що листом від 06 травня 2010 року учасників виконавчого провадження було повідомлено про проведення експертної оцінки та вартість описаного майна згідно висновку експерта. Листом від 04 червня 2010 року Донецька філія приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» повідомила, зокрема позивача, про призначення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, на 25 червня 2010 року та зазначено початкову вартість лоту.

Однак судами попередніх інстанцій не встановлено дотримання пункту 3.11 Тимчасового положення, тому з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду України судові рішення по справі, що переглядається, в цій частині неможна визнати законними та обґрунтованими.

Крім того, через відсутність купівельного попиту реалізація нерухомого майна 25 червня 2010 року не була проведена та у зв'язку з цим державним виконавцем здійснено переоцінку майна на 24%, вартість майна після переоцінки становить 134 237,34 грн., копія акту надіслана сторонам виконавчого провадження. Повторні прилюдні торги призначено на 03 вересня 2010 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці.

Пунктом 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, передбачено, що якщо передане торговельним організаціям майно не буде продане протягом двох місяців, то воно підлягає переоцінці у термін не більше 10 днів. Державний виконавець переоцінює майно за участю представника торговельної організації у присутності стягувача і боржника чи їх представників та в строк не більше 5 днів передає акт переоцінки майна торговельній організації. Неявка стягувача або боржника не є підставою для припинення дії державного виконавця з переоцінки майна.

Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна передбачена можливість проведення повторних прилюдних торгів на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 % (пункт 4.8).

Таким чином дії державного виконавця по переоцінці вартості майна у зв'язку з відсутністю купівельного попиту та її зменшення на 24% є правомірними.

03 вересня 2010 року затверджено протокол № 17/429/10/і проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_4, за результатами якого переможцем торгів стала ОСОБА_5, яка запропонувала ціну лоту 134 400 грн.

Статтею 62-2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок оформлення акта про придбання нерухомості у разі реалізації предмета іпотеки державною виконавчою службою. Після повного розрахунку покупця за придбану нерухомість на під-ставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки та документів, що підтверджують розрахунок за придбану нерухомість, державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки. Цей акт державний виконавець подає на затвердження начальнику (заступнику начальника) відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Затверджений начальником (заступником начальника) органу державної виконавчої служби акт державний виконавець видає покупцеві, а копії акта надсилає стягувачеві і боржникові. На підставі копії цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна.

Після внесення переможцем прилюдних торгів ОСОБА_5 коштів та перевірки дотримання вимог законодавства при реалізації предмета іпотеки головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області на підставі протоколу від 03 вересня 2010 року про проведення прилюдних торгів складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 17 вересня 2010 року, який є підставою для видачі нотаріусом покупцеві свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Відповідно до цього акту реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Проте даних про направлення його копії стягувачеві і боржникові судами попередніх інстанцій не встановлено.

Також суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач повідомлявся про вчинення виконавчий дій та дати проведення прилюдних торгів за адресою: місто Маріуполь, пр-т Перемоги, 37/13, а у виконавчому провадженні містяться конверти з відміткою про повернення рекомендованої кореспонденції у зв'язку з тим, що за зазначеною адресою він не проживає.

У серпні 2010 року позивач звертався до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області з заявою про припинення виконавчого провадження у зв'язку зі звернення до суду з позовом про виключення арештованого майна із акту опису та арешту.

Тобто судам потрібно було з'ясувати обставини пов'язані з повідомленням позивача про вчинені виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо продажу квартири без отримання згоди від органів опіки та піклування у порушення вимог частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено отримання такої згоди при здійсненні виконавчого провадження.

За змістом частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 6-392цс15) прийшла висновку, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись статтями 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: