Справа № 826/26811/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 березня 2016 року 08:23 справа №826/26811/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2. Начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві Куценка Станіслава Ігоровича 3. Заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дишлевої Тетяни Володимирівни
треті особи1. Міністерство юстиції України 2. Вища кваліфікаційна комісія нотаріату України
провизнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач 1, ГТУЮ), Начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві Куценка Станіслава Ігоровича (далі по тексту - відповідач 2, Куценко С.І.) та Заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дишлевої Тетяни Володимирівни (далі по тексту - відповідач 3, Дишлева Т.В.), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 від 28 жовтня 2015 року №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1."; 2) визнати протиправними дії відповідачів 2 та 3; 3) зобов'язати відповідачів 2 та 3 відкликати направлене на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/26811/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 09 лютого 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, представники відповідачів та третіх осіб до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу ГТУЮ від 28 жовтня 2015 року №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1." у зв'язку з порушенням при реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 вимог частини восьмої статті 10 Закону України "Про нотаріат" та пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" від 01 січня 2008 року №614-VI, а також порушенням ОСОБА_1 вимог частини четвертої статті 3 Закону України "Про нотаріат", на підставі підпункту 4.40 пункту 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5, наказано:

"1. Скасувати наказ Головного управління юстиції у м. Києві від 20.11.2013 №552/6 "Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1." та визнати його таким, що втратив чинність з 29.10.2015.

2. Анулювати реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, видане на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 20.11.2013 №552/6.

3. Унести на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1, на підставі підпункту "ж" пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат"…"

Підставою для прийняття зазначеного наказу зазначено службову записку заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дишлевої Т.В. від 28 жовтня 2015 року (далі по тексту - службова записка).

Позивач вважає протиправним та незаконним вказаний вище наказ, а дії відповідачів 2, 3 - протиправними, оскільки правові підстави для скасування наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 20.11.2013 №552/6 "Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1.", анулювання реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності та внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю не існувало; жодних пояснень, пов'язаних із підготовкою та написанням службової записки Дишлевої Т.В. та оскаржуваного наказу ОСОБА_1 особисто не надавала, участі у будь-яких перевірках з цього приводу не приймала.

Відповідачі та треті особи письмового заперечення проти позову або письмових пояснень до суду не надали.

На вимогу суду ГТУЮ надало не засвідчені копії наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 20 листопада 2013 року №552/6 "Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1.", наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 жовтня 2015 року за №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1.", службової записки, Положення про Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві; Положення про відділ організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві, посадової інструкції заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Відповідно до положень частини першої статті 24 Закону України "Про нотаріат" реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію про відповідність робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Як визначає частина п'ята статті 24 Закону України "Про нотаріат", реєстраційне посвідчення видається Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі у семиденний строк після подання заяви. Відмова у реєстрації приватної нотаріальної діяльності допускається у разі, якщо подані документи не відповідають установленим вимогам, а також з підстав, передбачених пунктом 81 частини першої статті 30 цього Закону. Про видачу реєстраційного посвідчення Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі повідомляють органи доходів і зборів за місцем постійного проживання приватного нотаріуса.

Відповідно до частини сьомої статті 24 Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус зобов'язаний розпочати нотаріальну діяльність протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

З наведених норм Закону слідує, що особа, яка отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, має право вчиняти нотаріальні дії, у тому числі, обравши напрям приватної нотаріальної діяльність; у свою чергу, підставою для початку здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом є відповідна реєстрація та отримання реєстраційного посвідчення.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_1.) отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_2, видане 03 жовтня 1996 року Міністерством юстиції України.

Київським управлінням юстиції зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Київському міському нотаріальному округу і видано реєстраційне посвідчення від 22 липня 2014 року.

Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 13 січня 2009 року №06/02 припинено нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Київському міському нотаріальному округу.

На підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 20 листопада 2013 року №552/6 зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Київському міському нотаріальному округу та видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності НОМЕР_1.

Отже, ОСОБА_1, отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю та зареєструвала приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу, а з видачею реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 наказ Головного управління юстиції у місті Києві від 20 листопада 2013 року №552/6 вже реалізовано.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством, не передбачено можливості скасування Головним управлінням юстиції раніше виданого ним наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності або визнання його таким, що втратив чинність. Норми статті 24 Закону України "Про нотаріат" лише передбачають можливість анулювання реєстраційного посвідчення.

Доказів, які б свідчили про скасування чи визнання недійсним наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 20 листопада 2013 року №552/6 матеріали справи не містять.

З таких підстав суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ в частині скасування наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 20 листопада 2013 року №552/6 "Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1." та визнання його таким, що втратив чинність з 29 жовтня 2015 року, не ґрунтується на нормах Закону.

Оцінюючи оскаржуваний наказ на предмет законності анулювання реєстраційного посвідчення та внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1, суд керується наступними мотивами.

Частина сьома статті 24 Закону України "Про нотаріат" встановлює, що приватний нотаріус зобов'язаний розпочати нотаріальну діяльність протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

Відповідно до частини восьмої статті 24 Закону України "Про нотаріат" у разі коли нотаріус не розпочав роботу в установлений строк без поважних на те причин, реєстраційне посвідчення за наказом Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі анулюється.

Таким чином, анулювання реєстраційного свідоцтва може мати місце лише у випадку коли нотаріус не розпочав роботу протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення без поважних на те причин.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Утім, відповідач, на якого покладено тягар доказування, не надав суду жодного доказу, який би підтвердив наявність у межах спірних правовідносин правових підстав для анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, а саме що позивач не розпочав роботу протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

Водночас позивач надав суду копію повідомлення від 16 грудня 2013 року вих. №01-16 №1, яким ОСОБА_1 повідомила Головне управління юстиції у місті Києві про початок здійснення нотаріальної діяльності та вчинення нею першої нотаріальної дії 14 грудня 2013 року, тобто, у межах встановленого Законом України "Про нотаріат" строку.

Враховуючи викладене, ГТУЮ прийняло рішення про анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за відсутності правових підстав.

Як свідчить зміст оскаржуваного наказу, ГТУЮ вирішило внести на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту "ж" пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат".

Так, відповідно до підпункту "ж" пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадках порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону.

Згідно з положеннями частин дев'ятої та десятої статті 10 Закону України "Про нотаріат" питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Порядок внесення відповідно Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України.

Виходячи з наведених норм права, слідує, що відповідне Головне управління юстиції Міністерства юстиції України наділене правом вносити подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту "ж" пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат" у разі виявлення порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону.

В преамбулі оскаржуваного наказу зазначається про порушення позивачем вимог частини четвертої статті 3 Закону України "Про нотаріат"; інших порушень норм Закону України "Про нотаріат", які можуть бути підставою для анулювання свідоцтва відповідно до підпункту "ж" пункту 2 частини першої статті 12 цього Закону, відповідачем не наведено.

У свою чергу частина четверта статті 3 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) встановлює, що нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Проте, суд констатує відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 в статусі нотаріуса займалася підприємницькою, адвокатською діяльністю, була засновником адвокатських об'єднань, перебувала на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувала іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

У службовій записці зазначено наступне: "…як вбачається з поданої інформації, ОСОБА_1 працює в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на посаді доцента кафедри правосуддя юридичного факультету та її трудова книжка знаходиться у відділ кадрів університету, що є порушенням вимог частини четвертої статті 3 Закону України "Про нотаріат" і підставою для анулювання виданого на її ім'я свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю…"

Разом з тим, суд не приймає до уваги висновки, викладені у службовій записці, так як вони не підтверджені жодними доказами, та звертає увагу, що частина четверта статті 3 Закону України "Про нотаріат" не обмежує нотаріуса займатись викладацькою діяльністю; у свою чергу зайняття ОСОБА_1 посади доцента кафедри правосуддя юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка прирівнюється до виконання викладацької діяльності та не вважається порушенням частини четвертої статті 3 Закону України "Про нотаріат".

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не довів порушення ОСОБА_1 вимог частини четвертої статті 3 Закону України "Про нотаріат" в частині обмеження зайняття іншою діяльністю, та, відповідно, не довів наявність підстав для внесення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Суд також не погоджується із посиланням в оскаржуваному наказі на порушення при реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 вимог частини восьмої статті 10 Закону України "Про нотаріат" та пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" від 01 січня 2008 року №614-VI, й зазначає про наступне.

Згідно з частиною восьмою статті 10 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент реєстрації приватної нотаріальної діяльності позивача у 2013 році) визначено, що особа, приватна нотаріальна діяльність якої не здійснювалася протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю і яка не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, до подання заяви про реєстрацію нотаріальної діяльності повинна підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

У наведеній редакції частина восьма статті 10 Закону України "Про нотаріат" викладена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат", який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 січня 2012 року.

Разом з тим, як встановлено вище, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю видане позивачу 03 жовтня 1996 року, а вперше приватна нотаріальна діяльність зареєстрована у 2004 році, відповідно, норми частини восьмої статті 10 Закону України "Про нотаріат" за принципом дії закону у часі не можуть бути поширені ні відносини, що виникли до її прийняття.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-99/рп, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували, що у період з 1996 року по 2013 рік позивач не працював нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату та які б вказували на необхідність складання нового кваліфікаційного іспиту.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" від 01 січня 2008 року №614-VI, нотаріуси, які на день набрання чинності цим Законом займаються приватною нотаріальною діяльністю, допускаються до вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, лише після обов'язкового підвищення рівня кваліфікації із спадкового права в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Від обов'язкового підвищення рівня кваліфікації із спадкового права звільняються приватні нотаріуси, які мають стаж нотаріальної діяльності не менше 10 років.

Буквальний зміст наведеної норми вказує, що її дія поширюється на нотаріусів які на день набрання чинності цим Законом займаються приватною нотаріальною діяльністю, в частині допуску до вчинення ряду нотаріальних дій та регулює питання підвищення рівня кваліфікації нотаріусів із спадкового права, а тому, на думку суду, не поширюється на відносини щодо реєстрації приватної нотаріальної діяльності.

Суд встановив, що Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" від 01 січня 2008 року №614-VI набрав чинності 02 грудня 2008 року, однак, у межах спірних правовідносин приватну нотаріальну діяльність позивача зареєстровано 20 листопада 2013 року.

Таким чином, посилання в оскаржуваному наказі на порушення при реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 вимог частини восьмої статті 10 Закону України "Про нотаріат" та пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" від 01 січня 2008 року №614-VI нормативно та документально не підтверджуються.

Додаткового до викладеного суд вважає за необхідне вказати на порушення відповідачем 1 порядку встановлення порушень під час реєстрації та організації нотаріальної діяльності ОСОБА_1, що виявилось у наступному.

Стаття 21 Закону України "Про нотаріат" визначає, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов'язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про нотаріат" Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період. Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже були предметом перевірки, не допускається, крім перевірки звернень громадян чи юридичних осіб у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, крім повторних перевірок, передбачених цим Законом, проводиться не частіше одного разу на два роки виключно на робочому місці (у конторі) приватного нотаріуса з обов'язковим повідомленням його про проведення такої перевірки.

Приватний нотаріус зобов'язаний надавати посадовим особам, уповноваженим проводити перевірку, відомості і документи щодо організації нотаріальної діяльності, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

У разі виявлення під час перевірки порушень в організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса або неодноразових порушень ним правил нотаріального діловодства Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, які проводили перевірку, можуть зупинити або припинити нотаріальну діяльність приватного нотаріуса з підстав та у порядку, передбачених цим Законом.

У разі виявлення під час перевірки неодноразового грубого порушення порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса може бути анульовано у порядку та на підставах, передбачених цим Законом.

Порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджується Міністерством юстиції України.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про нотаріат" дає підстави вважати, що будь-які порушення порушень в організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса або порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій можуть бути виявлені за наслідками проведення відповідної перевірки.

Механізм здійснення Міністерством юстиції України (далі - Міністерство юстиції), Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління юстиції) перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства визначає Порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014 року №357/5 (далі по тексту - Порядок).

Пункт 33 Порядку визначає, що за наслідками перевірки організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства комісія протягом п'яти робочих днів з часу закінчення перевірки складає довідку у двох примірниках про результати проведеної перевірки із зазначенням оцінки роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса та з викладеними у ній висновками і рекомендаціями.

Разом з тим, відповідачами не доведено факту проведення у межах спірних правовідносин перевірки діяльності ОСОБА_1, дотримання встановленого порядку її проведення та оформлення її результатів, оскільки відповідні докази, зокрема довідка за результатами перевірки, в матеріалах справи не містяться, а посилання на їх наявність в оскаржуваному наказі відсутні.

Враховуючи викладене, на думку суду, наказ ГТУЮ від 28 жовтня 2015 року №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1." є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГТУЮ не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 у цій частині підлягає задоволенню.

Однак суд не погоджується із рештою позовних вимог: про визнання протиправними дій відповідачів 2 та 3 та їх зобов'язання відкликати направлене на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1, виходячи з того, що: 1) позивач не наводить, які саме дії відповідачів 2 та 3 належить визнати протиправними, та в чому полягає їх невідповідність вимогам закону; 2) чинним законодавством не передбачено випадків та порядку відкликання внесеного подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, а скасування судом наказу ГТУЮ від 28 жовтня 2015 року №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1." є достатнім способом захисту.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань ГТУЮ.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 жовтня 2015 року №699/6 "Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_1.".

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 461,60 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко