Справа № 826/25158/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва», про визнання протиправними дій, скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, Деснянська РДА), третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» (далі - Третя особа, КП «Дирекція»), про:

- визнання протиправними дій Деснянської РДА щодо видання розпорядження від 14.07.2015 року №404 про надання згоди на укладення ОСОБА_3 окремого договору найму житлового приміщення;

- скасування розпорядження Відповідача від 14.07.2015 року №404, яким надано згоду на укладання ОСОБА_3 окремого договору найму житлового приміщення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2016 року закрито провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим і повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Наголошує на безпідставному посиланні судом на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки приписи КАС України мають вищу юридичну силу. Підкреслює помилковість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про невиконання у спірному випадку Відповідачем владно-управлінських функцій.

У судовому засіданні представник Позивача та Позивач наполягали на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Відповідач та Третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважного представника апелянта та позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

При винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався приписами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, згідно якого суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. При цьому суд зазначив, що Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах не виконує владно-управлінських функцій, а відтак розпорядження останнього, спрямоване на виникнення, зміну чи припинення житлових прав Позивача, що виключає можливість оцінки його правомірності у порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком Окружного адміністративного суду м. Києва не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Приписи ч. 1 ст. 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Як вірно встановив суд першої інстанції, спірні правовідносини виникли у зв'язку із прийняттям Відповідачем розпорядження від 14.07.2015 року №404, яким надано згоду на укладення ОСОБА_3 окремого договору найму на одну кімнату (10,8 кв. м.) трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Тобто, оскаржуваним розпорядженням було вирішено питання щодо порядку користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, що, на думку колегії суддів, свідчить про те, що даний спір виник у зв'язку з реалізацією особою права володіння, користування та розпорядження житлом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, наведені приписи Цивільного процесуального кодексу прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23.02.2016 року у справі №21-6551а15, а згідно абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому поняття «житлові відносини», на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає, зокрема, право користування житлом, оскільки ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність розгляду і вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, на чому, посилаючись на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вірно наголосив Окружний адміністративний суд м. Києва.

Твердження Апелянта на безпідставне посилання судом першої інстанції на наведену постанову Пленуму ВССУ судовою колегією оцінюється критично, оскільки чинне законодавство не позбавляє адміністративні суди враховувати їх при ухваленні рішення.

Крім того, безумовно погоджуючись з доводами Апелянта в частині того, що норми Кодексу адміністративного судочинства України мають вищу юридичну силу у порівнянні з положеннями постанови Пленуму ВССУ, вважає помилковим твердження останнього про те, що Відповідач у спірних правовідносинах здійснював владно-управлінські функції по відношенню до ОСОБА_2 Адже, як було зазначено вище, оскаржуваним розпорядженням було вирішено питання щодо порядку користування житлом, а спори з приводу вказаних правовідносин підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду і вирішення даної справи у порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Приписи ч. 1 ст. 200 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва», про визнання протиправними дій, скасування розпорядження - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.