Справа № 826/14439/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ К/800/54720/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року у справі № 826/14439/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Імексбанк" Северина Юрія Петровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Імексбанк" Северина Юрія Петровича, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 134 000,00 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Юрія Петровича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 134 000,00 грн.; визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 134 000,00 грн.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити мене, ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 134 000,00 грн.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомити її про порядок та можливість виплати вказаних грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами в порушення норм чинного законодавства, не включено її до переліку і в подальшому до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ „Імексбанк" за рахунок Фонду та не надана жодна відповідь на звернення Позивача Відповідачами, що в свою чергу свідчить про порушення вимог законодавства.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року, відмовлено в позові.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.02.2008 року між приватним підприємством „Техінфо" (Клієнт) та акціонерним комерційним банком „Імексбанк" (Банк) укладений Договір банківського рахунку НОМЕР_2 (в національній валюті (надалі - Договір НОМЕР_2).

Згідно з п. 1.1 Договору НОМЕР_2, Банк відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України №492 від 12 листопада 2003 року, відкриває Клієнту поточний рахунок або декілька поточних рахунків (далі - рахунок) та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком НОМЕР_1.

Між позивачем (Новий кредитор) та приватним підприємством „Техінфо" (Первісний кредитор) 05.01.2015 року укладений Договір про відступлення права вимоги №1 (надалі - Договір №1).

Правлінням Національного банку України 26.01.2015 року була прийнята постанова №50 „Про віднесення публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних".

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийняте рішення №16 „Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ „Імексбанк", згідно з яким в публічного акціонерного товариства „Імексбанк" з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ „Імексбанк" - Северина Юрія Петровича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23.04.2015 року строк проведення тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк" та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 року включно.

З 27.05.15 року відповідно до постанови Правління Національного банку України №330 від 21.05.15 року в ПАТ „Імексбанк" відкликана банківська ліцензія та запроваджена процедуру ліквідації Банку.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року №105 розпочата процедура ліквідації та призначена Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" Северина Ю.П.

ОСОБА_1 03.04.2015 р. звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Юрія Петровича із заявою про перерахунок коштів, які належать Позивачу за Договором про відступлення права вимоги №1.

Позивач 04.06.2015 р. звернулася із заявою з вимогою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Юрія Петровича про включення її до переліку вкладників публічного акціонерного товариства „Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та з вимогою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про включення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства „Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду відповідь від відповідача отримана не була, до повного переліку вкладників та відповідно до загального реєстру вкладників позивача включено також не було.

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже в даному випадку на позивача не поширюється вимоги як вкладника.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі Закон № 4452) встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між цим Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч. 2 ст.1 Закону № 4452 метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 17 ч.1 ст.2 Закону № 4452 встановлено поняття уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Пунктами 3 та 4 вказаної частини визначені поняття: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 34 Закону № 4452 Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах „Урядовий кур'єр" або „Голос України". Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Статтею 37 Закону № 4452 визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, яка діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 р. (надалі - Положення №14).

Стаття 36 Закону № 4452 визначає наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Статтею 37 Закону № 4452 передбачені повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452, уповноважена особа Фонду має право, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Стаття 38 Закону № 4452 встановлює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Частиною 1 цієї статті уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно частини 2 цієї ж статті протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України „Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини 4 ст.38 Закону № 4452 уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Судами встановлено, що 05.01.2015 р. між позивачем (Новий кредитор) та приватним підприємством „Техінфо" (Первісний кредитор) укладений Договір про відступлення права вимоги №1.

Тобто, ОСОБА_1 сама з Банком не укладала договору банківського вкладу та не вносила кошти готівкою у сумі 134 000 грн. до каси банківської установи АТ „Імексбанк", кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок так званого „дроблення" (розподілу) депозитних рахунків іншого клієнта, на яких була розміщена значна сума коштів.

Крім того, згідно умов Договору №1 позивач є кредитором по відношення до Банку, а не вкладником.

Тобто, суди вірно зазначили, що ОСОБА_1 є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже в даному випадку на позивача не поширюється вимоги як вкладника.

Крім того, згідно „Виписка по особовому рахунку НОМЕР_3 за „30" грудня 2014 р." на рахунку НОМЕР_3 знаходяться кошти в розмірі 1 980,00 грн., а не 134 000,00 грн.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: