Справа № 727/3331/14-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/3265/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді: Калашнікової О.В.,

суддів: Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

секретар судового засідання - Маджар О.

за участю

представника відповідача - Юзьків М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма" Сучасні будівельні матеріали" на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі № 727/3331/14-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Сучасні будівельні матеріали" до Чернівецької міської ради про визнання частково протиправними та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

ТОВ "Сучасні будівельні матеріали" звернулося в суд з позовом до Чернівецької міської ради , в якому просило: визнати протиправними та скасувати п.п. 4.9, 4.10, 4.11 Положення «Про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельну ділянку у м. Чернівцях», яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії від 23 жовтня 2008 року №715 із змінами; визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 30 січня 2014 року №1101 в частині зобов'язання позивача сплатити кошти на розвиток інфраструктури м. Чернівці.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ТОВ "Сучасні будівельні матеріали" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням 44 сесії Чернівецької міської ради від 30.01.2014 року № 1101 позивачу надана в оренду земельна ділянка за адресою м.Чернівці, вул. Миколаївська, 36 площею 1,4825 га.

Пунктом 18 цього рішення позивача зобов'язано сплатити кошти на розвиток інфраструктури м.Чернівці.

Листом № 094/01-08/1-749 від 07.03.2014 року відповідач обґрунтував обов'язок ТОВ ВКФ «Сучасні будівельні матеріали» сплачувати кошти на розвиток інфраструктури міста приписами Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки м.Чернівці, яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії від 23.10.2008 року № 715 зі змінами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржені рішення та Положення Чернівецької міської ради прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

- земельні ділянки, а саме: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

- всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно із ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад належить вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України.

Регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Згідно з положеннями Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» до органів, які здійснюють державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності відносяться органи місцевого самоврядування.

Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, Чернівецька міська рада, відповідно до свої повноважень, на підставі рішення №715 від 23 жовтня 2008 року, затвердила Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях.

Дане Положення прийняте як регуляторний акт в порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в межах повноважень та компетенції міської ради.

Щодо оскаржуваних пунктів 4.9, 4.10, 4.11 Положення «Про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельну ділянку у м.Чернівцях», яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії від 23.10.2008 року № 715 зі змінами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 4.9 Положення орендар сплачує одноразовий внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за фактичне користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення сесії про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу міста до дати укладання Договору оренди землі.

При цьому, п. 4.10 Положення передбачено, що при переході права власності на будівлю або споруду одноразовий внесок справляється з дня виникнення права власності на будівлю або споруду до дати укладання договору оренди землі, але не більше ніж за 3 (три) попередні роки, якщо інше не передбачено рішенням міської ради.

Згідно із п. 4.11 Положення в разі сплати землекористувачем плати за землю за надану в оренду земельну ділянку в період нарахування одноразового внеску, розмір одноразового внеску може бути зменшено на суму сплаченої плати за землю за відповідний період.

Відповідно до ст. 99 1 та ст.100 ч.2 КАС України, адміністративний позов може бути подано в ме6жах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо інше не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, в ході підготовчого провадження або судового розгляду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 квітня 2014 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якій просить визнати протиправним та скасувати п.п.4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельну ділянку у м.Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання 23.10.2008 року № 715 зі змінами, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про безпідставність посилань позивача на те, що право на оскарження даного акту виникло у нього лише в січні 2014 року, коли до нього були застосовані положення цих актів при прийнятті рішення відповідачем в 2014 році, оскільки згідно вимог ст. 171 ч.2 КАС України право оскаржувати нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення Чернівецької міської ради 5 скликання від 30.01.2014 року за № 1101 в частині зобов'язання ТОВ «ВКФ» Сучасні будівельні матеріали» сплатити кошти на розвиток інфраструктури м.Чернівці, то судами вірно зазначено, що відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно п.34 ч.26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад належить вирішення відповідно до Закону питання регулювання земельних відносин.

Ст. 14 Закону України « Про оренду землі» визначено, що Договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін можу бути посвідчений нотаріально.

Ст. 15 цього Закону встановлено, що за згодою сторін в договорі оренди землі можуть визначатись інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони та поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди.

Ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укладати договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

В свою чергу, відповідно до ч.2 цієї статті сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуване рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 30 січня 2014 року №1101 в частині зобов'язання позивача сплатити кошти на розвиток інфраструктури м. Чернівці прийняте відповідачем в межах повноважень та на підставі чинного законодавства на виконання приписів Положення «Про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки м.Чернівці», а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма" Сучасні будівельні матеріали" відхилити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді:

(підписи)

З оригіналом згідно

помічник судді М.В. Дрибас