Справа № 285/310/16-а
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/310/16-а

провадження № 2-а/0285/58/16

29.03.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Помогаєва А.В.

за участі секретаря Музика Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зарахування періоду виправних робіт до трудового стажу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив наступне:

- поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду;

- визнати дії відповідача з відмови у зарахуванні періоду роботи з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р. до трудового стажу та перерахунку пенсії - неправомірними;

- зобовязати відповідача зарахувати період відбування покарання без позбавлення волі з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р., до пільгового трудового стажу та зробити перерахунок пенсії;

- зобовязати відповідача провадити щомісячні виплати перерахованої пенсії з дня звернення з заявою про перерахунок пенсії, тобто з 25.12.2014 р., з виплатою заборгованості, що утворилася.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 17.11.1988 року по 21.02.1990 р. він відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі за місцем роботи з утриманням 20% заробітку в дохід держави. В той період він працював на посаді машиніста тепловоза локомотивного депо Коростень.

25.12.2014 року він звернувся до УПФУ в м. Новоград-Волинський та Новоград-Волинському районі з заявою про перерахунок пенсії та зарахування періоду роботи з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р. до пільгового трудового стажу. Але рішенням комісії відповідача №35 від 24.02.2015 року йому відмовлено в перерахунку пенсії та зарахуванні стажу.

Посилався на п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого ОСОБА_3 міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590, згідно якого час відбування виправних робіт не враховується, за загальним правилом, до загального трудового стажу незалежно від місця їх відбування. Однак, за умови добросовісної роботи та зразкової поведінки засудженого за час відбування виправних робіт суд після відбуття засудженим цього покарання за клопотанням громадської організації або колективу працівників може включити час відбування виправних робіт до трудового стажу. Якщо в період відбування виправних робіт засуджений працював на посадах та професіях, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, та суд виніс рішення про включення цього періоду в трудовий стаж, то цей період зараховується в стаж, з урахуванням якого призначається пенсія на пільгових умовах.

Позивачем надано клопотання профспілкової організації локомотивного депо "Коростень" від 08.12.2015 року про зарахування строку відбування покарання ОСОБА_1 до трудового стажу. (а.с. 14).

В обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, позивач посилався на обставину догляду за батьком, який має похилий вік та тяжко хворіє, що підтверджується посвідченням ОСОБА_4, який є інвалідом війни.

У судовому засіданні позовні вимоги позивач підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що згідно постанови Кабінету міністрів України від 16.12.2015 року №1055 їх установу перейменовано у «Новоград-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України». Проти позову заперечував, посилаючись на те що 25.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Новоград-Волинський та Новоград-Волинський районі з заявою про перерахунок пенсії з зарахуванням до стажу період 17.11.1988 року по 21.02.1990 рік. При цьому рішення суду про зарахування даного періоду до стажу позивачем надано не було. За таких обставин, підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи, що надані докази та пояснення позивача свідчать про його зайнятість доглядом за батьком, який є особою похилого віку, інвалідом війни та тяжко хворіє, а також той факт, що правовідносини з виплати пенсії, які є предметом спору, на теперішній час є триваючими, суд визнає за можливе поновити позивачу строк для звернення до суду.

Судом встановлено, що вироком судової колегії по кримінальним справам Житомирського обласного суду від 14.09.1988 року у справі №2-12/1988 ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 77 КК Української РСР із застосуванням ст. 44 УК УССР до 1 року 6 місяців виправних робіт без позбавлення волі за місцем праці з утриманням у дохід держави 15 % заробітку щомісячно.

Ухвалою Новоград-Волинського міського суду від 21.02.1990 року ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 2 місяці 26 днів (а.с. 10).

На той час він працював у депо Коростень та відбував покарання у виді виправних робіт без позбавлення волі з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 року (а.с. 9).

25.12.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Новоград-Волинський та Новоград-Волинський р-н про перерахунок пенсії з зарахуванням до стажу період 17.11.1988 року по 21.02.1990 рік.

Рішенням комісії УПФУ в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі по розгляду питань, повязаних з призначенням та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 35 від 24.02.2015 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового і пільгового стажу періоду відбування виправних робіт з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р., є такими, що не відповідають змісту правовідносин, які виникли між сторонами.

Підставою виникнення спірних правовідносин є акт індивідуальної дії у формі Рішення № 35 від 24.02.2015 р. про відмову в перерахунку пенсії, яке прийнято відповідачем, як суб'єктом владних повноважень (а.с. 13). Саме оскарження цього акту відповідача є належним способом захисту прав позивача.

Позивачем не заявлено про зміну (уточнення) позовних вимог. З урахуванням предмету спору та обставин справи, вихід за межі позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає недоцільним, оскільки це не призведе до захисту прав, свобод та інтересів сторін.

Щодо позовних вимог у частині зобовязання відповідача включити до страхового і пільгового стажу позивача час відбування ним виправних робіт з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р., у період роботи в депо м. Коростень, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 01.07.1976 р. він прийнятий підсобно-трансопртним робітником локомотивного депо Коростень. 04.12.1987 р. його переведено на посаду помічника машиніста тепловоза.

Трудова книжка позивача містить запис №17, згідно якого час відбування виправних робіт з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р. не зараховується до загального та безперервного стажу роботи. Зазначений запис внесено на підставі Наказу № 166 від 04.12.1987 р., який позивачем не був оскаржений, відтак, суд приходить до висновку, що позивач був згодний із зазначеним записом в трудовій книжці.

Посилання позивача на п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого ОСОБА_3 міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 суд визнає необґрунтованим, оскільки чинна редакція зазначеного нормативно-правового акту не містить положень щодо включення до трудового стажу періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України, що діяв в період з 23.12.1970 року до 01.01.2004 року час відбування покарання у виді виправних робіт міг бути включений судом до загального трудового стажу засудженого. Включення його до спеціального стажу не передбачалось взагалі.

Порядок розгляду питання про включення до загального трудового стажу часу відбування виправних робіт було встановлено ст. 414-1 Кримінально-процесуального Кодексу України (1960 р.), але зазначена норма була виключена Законом України від 20.01.2005 р. №2377-ІV у звязку з прийняттям Кримінально-виконавчого Кодексу України.

Таким чином, питання включення до загального трудового стажу часу відбування виправних робіт необхідно було вирішувати у порядку кримінального судочинства.

Стаття 414-1 КПК України (1960 р.), передбачала, що до клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Пунктом 2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 р. №637) встановлено, що до трудових книжок осіб, які відбули виправні роботи без позбавлення волі, власник або уповноважений ним орган підприємства за місцем роботи вносить запис про те, що час роботи у цей період не зараховується до загального та безперервного стажу (розділ "Відомості про роботу" трудової книжки, графа 3). У тому разі, коли судом в установленому законом порядку час відбування виправних робіт без позбавлення волі включено до загального трудового стажу, у трудових книжках робиться запис про те, що цей час зараховується до безперервного трудового стажу. Зазначені записи вносяться до трудової книжки по закінченні фактичного строку відбування покарання, що установлюється за довідками органів МВС України. При звільненні засудженого з роботи у порядку, передбаченому чинним законодавством, і влаштуванні його на нове місце роботи відповідні записи вносяться до трудової книжки тим підприємством, на яке був прийнятий або направлений засуджений. Підставою для внесення до трудових книжок передбачених цим пунктом записів є наказ (розпорядження) керівника підприємства, виданий згідно з вироком (ухвалою) суду.

Відповідний запис про зарахування часу відбування покарання у виді виправних робіт до загального трудового стажу трудова книжка ОСОБА_1 не містить.

Позивачем не надано будь-яких доказів ухвалення судом постанови про включення часу відбування виправних робіт до загального трудового стажу.

Посилання позивача на ч. 3 ст. 42 Кримінально-виконавчого Кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004 р.) щодо зарахування часу відбування засудженим покарання у виді виправних робіт в загальний стаж роботи, суд вважає необґрунтованим, з огляду на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Кримінально-виконавчого Кодексу України, порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Аналіз кримінально-виконавчого законодавства, чинного на час відбування ОСОБА_1 покарання, дає підстави для висновку, що виключення часу відбування виправних робіт зі стажу працівника було додатковим елементом покарання, від якого засуджений міг бути звільнений судом у встановленому законом порядку.

Крім того, згідно ст. 539 Кримінального процесуального Кодексу України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Таким чином, як на час відбування позивачем покарання, так і на теперішній час, питання, повязані з виконанням вироку вирішуються у порядку кримінального, а не адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок включення часу відбування виправних робіт до трудового стажу у спірний період визначався відповідно до ч. 3 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України (1970 р.), що діяв до 01.01.2004 року, а також ст. 414-1 Кримінально-процесуального Кодексу України (1960 р.), що також втратила чинність.

Позивачем під час звернення до УПФУ в м. Новоград-Волинський та Новоград-Волинському районі за призначенням пенсії не було надано відповідну постанову суду про включення часу відбування виправних робіт до загального трудового стажу засудженого. Трудова книжка ОСОБА_1 не містить запису про таке рішення. Отже, у відповідача відсутні передбачені законом підстави для включення спірного періоду до загального та спеціального трудового стажу.

З урахуванням вищевикладеного, суд, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визнає, що Рішення №35 від 24.02.2015 р. про відмову в перерахунку пенсії, прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підстави для зобовязання відповідача включити до страхового і пільгового стажу позивача час відбування ним виправних робіт з 17.11.1988 р. по 21.02.1990 р., у період роботи на локомотивне депо Коростень, - відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-12, 23, 69-71, 86, 94, 158-163, 183-2, 185, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Новоград-Волинький міськрайонний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01.04.2016 року.

Головуючий : А.В. Помогаєв