Справа № 461/868/16-а
Суддя: Лялюк Є. Д.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/868/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.,

при секретарі Станкевич Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області УДВС про скасування постанови та визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом, в якій просить визнати дії Головного територіального управління юстиції у Львівській області Управління державної виконавчої служби щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.01.2016 року №48736783 неправомірними; постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 25.01.2016 року №48736783 скасувати; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по даній справі.

В обгрунтування позову (скарги) покликається на те, що постанова Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 25.01.2016 року №48736783 є незаконною та передчасною, оскільки державним виконавцем не вжито до боржника та не здійснено всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду. Крім цього, при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем допущено ряд порушень Закону, зокрема, ст.30 п.2 Закону України «Про виконавче провадження», ст.11, 36 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що відсутність коштів для виплати заборгованості за рішенням суду не може бути підставою для повернення виконавчого листа стягувачу.

Позивач в судове засідання не з'явився, при цьому, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про судове засідання, проте надав письмові заперечення в яких вказує, що відсутнє бюджетне фінансування і це унеможливлю виконання ріщення суду. На підставі цього узадоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до ст.128 КАС України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи положення вищеназваної статті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року позивач отримав, від відповідача, постанову про повернення виконавчого документа (ВД) стягувачеві від 25.01.2016р. N948736783. Постановою про повернення ВД від 25.01.2016р. №48736783 встановлено, що Галицьким ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР (боржником) згідно рішення суду здійснено нарахування за рішенням суду допомоги, однак за відсутності фінансування боржником грошові кошти не перераховано.

Відповідно ст.50 Закону, передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. Так, у разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачене цим Законом. Відтак, винесенням оскаржуваної постанови, позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідачем, в оскаржуваній постанові, встановлено, що боржник без поважних причин не виконує рішення суду, а відповідач не вживши всіх заходів передбачених Законом та Законом України від 05.06.2012року №4901-6 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» безпідставно закінчує виконавче провадження.

Згідно із статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону від 23.02.2006 № 3477-іу "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Складовою принципу верховенства є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: "Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини : "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26 жовтня 2000 року). Як зазначалось в рішеннях Європейського Суду з прав людини держава та органи державної влади не можуть посилатись на відсутність грошових коштів, як на причину невиконання рішення суду. «Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню перебувають у межах контролю органів влади.» ( п.54 рішення Європейського Суду з прав людини : "Юрій Миколайович Іванов проти України " від 15 січня 2010 року №40450/04).

Отже відсутність коштів для виплати заборгованості за рішенням суду не може бути підставою для повернення виконавчого листа стягувачу.

Невжиття державним виконавцем заходів щодо виконання судового рішення, яке винесено з метою захисту прав позивача, порушує права позивача, гарантовані йому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(ст.17 Конвенції).

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішені., неулерецжено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно п.8 ч.3 ст.11 Закону, державний виконавець зобов'язаний та має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення, чого відповідачем, в порушення вимог вищезазначеної статті Закону, зроблено не було.

Таким чином відповідачем в порушення ст.1,6,11,12,27,30,36 закону України «Про виконавче впровадження» не було вжито всіх заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, не було проведено виконання, по оскаржуваному провадженні, без участі боржника, державний виконавець не організував виконання оскаржуваного провадження, відповідно до повноважень, наданих йому Законом, що в свою чергу порушує Конституційні права позивача на володіння майном (грошовими коштами) що передбачені йому Законом України про який зазначено у виконавчому листі Галицького районного суду міста Львова від 10.08.2015року №1304/5199/15.

Керуючись ст.ст. 7-12, 19, 86, 128, 160, 161, 162, 167, 181, 267 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Визнати дії Головного територіального управління юстиції у Львівській області управління державної виконавчої служби , щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.01.2016р. №48736783 неправомірними.

Постанову Головного територіального управління юстиції у Львівській області управління державної виконавчої служби, щодо повернення виконавчого документа стягувачеві від 25,01.2016р. №48736783 скасувати.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області управління державної виконавчої служби подати у встановлений-судом строк звіт про виконання судового рішення по даній

справі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Лялюк Є.Д.