Справа № 308/14018/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 р. Справа № 876/402/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2015 р. про відмову в забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування рішень,-

встановив:

27.11.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування рішень.

У позовній заяві ОСОБА_1 зокрема просить суд : визнати протиправними дії та скасувати рішення Ужгородської міської ради прийняті 09 листопада 2015 року на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання, а саме: №1881 «Про затвердження містобудівної документації», №1882 «Про затвердження та відмову у затверджені проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», №1883 «Про надання та відмову у наданні дозволів на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», №1884 «Про затвердження та відмову у затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», №1885 «Про затвердження та відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», №1886 «Про зміни до рішення XI сесії міської ради VI скликання 30.12.2011 року № 396», №1887 «Про зміни до рішення XXVII сесії міської ради VI скликання 19.12.2014 року № 1577», №1888 «Про зміни до рішення XXVI сесії міської ради VI скликання 19.12.2014 р. №1578 (зі змінами 09.07.2015 р. № 1741, 31.07.2015 р. № 1759, 27.08.2015 р. № 1781, 11.09.2015 р. № 1810, 24.09.2015 р. № 1828, 16.10.2015 р. № 1844)», №1889 «Про зміни до Програми економічного і соціального розвитку м. Ужгорода на 2015 рік», №1890 «Про зміни до бюджету міста на 2015 рік», №1891 «Про доповнення до рішення XXVII сесії міської ради VI скликання 19.02.2015 року № 1623».

Одночасно із позовною заявою позивачем відповідно до ст. ст. 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України, подано клопотання про забезпечення позову шляхом постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а саме : зупинити до вирішення даної адміністративної справи по суті дію оспорюваних рішень Ужгородської міської ради, ухвалених 09 листопада 2015 року на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання; заборонити Ужгородській міській раді, створеним нею органам, будь-яким посадовим, службовим особам, фізичним і юридичним особам, їх відокремленим підрозділам вчиняти будь-які дії на підставі наступних рішень Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року; зобов'язати Ужгородську міську раду опублікувати в офіційному друкованому засобі-газеті «Ужгород» та розмістити на офіційному веб-сайті Ужгородської міської ради за посиланням http://www.rada-uzhgorod.gov.ua/ інформацію про зупинення дії оспорюваних рішень Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову в такий спосіб обґрунтована тим, що предметом позову у цій справі є оскарження дій і рішень Ужгородської міської ради, ухвалених на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради 09 листопада 2015 року як протиправних, прийнятих відповідачем з порушенням вимог законів, процедури оприлюднення проектів рішень, скликання та проведення сесії, голосування і прийняття рішень.

Заявник вказує, що під час розгляду спору по суті громадянами і юридичними особами на виконання спірних рішень відповідача можуть бути реалізовані їх права щодо земельних ділянок в порядку приватизації чи викупу і розпочате будівництво згідно із призначенням, зазначеним у спірних рішеннях.

Правовим наслідком реалізації вказаних рішень можуть бути грубе порушення прав позивача та громадських прав та інтересів усіх мешканців м. Ужгорода.

Так, по-перше, набуття на підставі оскаржуваних рішень невизначеним колом суб'єктів містобудівної діяльності містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельних ділянок і подальша забудова цими суб'єктами простору міста Ужгорода, зокрема земельних ділянок зелених зон загального користування, пішохідних зон загального користування, цільове призначення та вид використання яких неправомірно змінено новою редакцією генерального плану міста (так званим коригуванням до генерального плану та планом зонування територій міста, спірне рішення №1881 «Про затвердження містобудівної документації») на зони житлової чи громадської забудови; земельних ділянок спортивних та дитячих майданчиків прибудинкових територій, вид використання яких неправомірно змінено на зони житлової чи громадської забудови.

Частина зазначених порушень як от: знищення існуючих зелених зон території парку Перемоги по вул. Заньковецької та території на розі вул. Легоцького та вул. 8-го Березня, також парку «Боздоський» конкретизовані у позовній заяві.

По-друге, затвердження на підставі оскаржуваних рішень проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок фізичним та юридичним особам, затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також надання дозволів на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (рішення №1882, №1883, №1884, №1885) в результаті їх виконання призведе до виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією громадянами чи юридичними особами певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, скасування яких в порядку відновлення порушеного права позивача на користування землями загального користування, зокрема зеленими зонами, парком «Перемога» чи в порядку відновлення порушеного законного інтересу щодо отримання землі із земель комунальної власності в подальшому потребуватиме докладання значних зусиль та додаткових значних витрат.

По-третє, реалізація на підставі оскаржуваних рішень громадянами та юридичними особами своїх суб'єктивних прав щодо земельних ділянок (оформлення речових прав на земельні ділянки як об'єкти цивільних прав з певним цільовим призначенням) і подальша переуступка права власності на земельні ділянки як об'єкти цивільних прав (зміна власника), значно ускладнить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача, оскільки потрібно буде подавати додаткові позови до інших суб'єктів, які набули прав на земельні ділянки, проекти чи технічна документація щодо відведення яких була затверджена спірними рішеннями.

Такі дії внаслідок реалізації невизначеним числом суб'єктів приписів прийнятих спірних рішень №1882, N91883, №1884, №1885 зроблять неможливим поновлення позивача у своїх правах щодо користування зеленими зонами загального користування, цільове призначення яких змінено спірним рішенням №1881 у випадку задоволення адміністративного позову.

Відтак, можливість поновлення позивача у праві на користування зеленими зонами загального користування, прибудинковою територією багатоквартирного будинку №18 по вул. Оноківській, в м. Ужгороді, цільове призначення та види використання яких змінено спірними рішеннями, у випадку задоволення цього позову буде неможливо.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2015 р. в задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що у клопотанні про забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваних рішень та заборони вчиняти будь-які дії на підставі таких рішень, позивачем не наведено обґрунтованих обставин, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, зазначивши, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню (з підстав, аналогічних тим, що були наведені у клопотанні про забезпеченні позову). Апелянт просить суд задовольнити клопотання про забезпечення позову.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Суд, дослідивши матеріали апеляційної скарги, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, вважає за необхідне її відхилити із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладену правову норму, самостійними підставами забезпечення адміністративного позову є:

1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі;

2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладення значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності.

Слід зазначити, що суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із передбачених ст. 117 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При прийнятті рішення судом враховано пов'язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Також, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи клопотання ОСОБА_1, підставою для вжиття заходів забезпечення позову позивач вважає наявність існування очевидної небезпеки у вигляді заподіяння значної шкоди його правам та інтересам та очевидність ознак протиправності рішення, дій відповідача.

Судом встановлено, що між позивачем та суб'єктом владних повноважень -Ужгородською міською радою виник спір щодо дій та законності рішень, ухвалених 09 листопада 2015 року на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання.

Зокрема, апелянт посилається на те, що вчинення дій щодо виконання оскаржуваних рішень, які прийняті з порушенням вимог Закону, спричинить порушення чинного законодавства, заподіяння значної шкоди правам та інтересам позивача та правам, свободам та інтересам мешканців м. Ужгорода.

В контексті заявленого ОСОБА_1 клопотання слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Надаючи правову оцінку заявленому ОСОБА_1 клопотанню про забезпечення адміністративного позову відповідно до ст.117 КАС України та доводам апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апелянтом в порушення вимог ст.ст.69,71 КАС України не надано конкретних доказів та належним чином не обгрунтовано підстав для забезпечення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали позову, суд не вбачає очевидної небезпеки, заподіяння шкоди правам, свободам та охоронюваним законом інтересам позивача та не вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може привести до того, що відновлення його прав буде потребувати значних зусиль.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також ним не подано на розгляд суду належних та достатніх доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості або ускладнення їх захисту, без вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії.

Доводи ж апелянта, щодо протиправності оскаржуваних рішень відповідача, будуть предметом розгляду при вирішенні даної адміністративної справи по суті позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.117, 118, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2015 р. про відмову в забезпеченні позову по справі № 308/14018/15-а - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 29.03.2016 року.