Справа № 826/16435/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2016 року № 826/16435/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Комел»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комел» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.02.2015 р. № 51/26-59-22-02/24083083 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 272 455,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Зазначив, що господарські операції позивача з його контрагентом мають реальний характер та підтверджуються належним чином оформленими первинними документами.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надав.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну виїзну перевірку ТОВ «Комел» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Макролоджик» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 188 303,00 грн., в тому числі за липень 2014 р. в розмірі 188 303,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 13.02.2015 р. № 51/26-59-22-02/24083083 та винесено податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 282 455,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 188 303,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 94 152,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 14.05.2015 р. № 7819/10/2615-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 27.07.2015 р. № 15658/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Судом встановлено, що ТОВ «Комел» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Шевченківському районі м. Києва. Основним видом діяльності є оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням. У періоді за який проводилася перевірка товариство було зареєстровано платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Макролоджик» (постачальник) та ТОВ «Комел» (покупець) укладено договір поставки № МКЛ35/2014 від 05.02.2014 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставляти у зумовлені сторонами строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого договором порядку. Поставка товару здійснюється згідно замовлень покупця, за умови наявності товару на складі постачальника та/або виробника товару.

Асортимент, номенклатура, кількість та характеристики товару вказуються покупцем в замовленні, виходячи з наявності товару на складі постачальника та/або виробника товару. Кожне замовлення є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору постачальник повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, гарантійний талон тощо), що стосується товару та підлягають переданню, разом із товаром, відповідно до цього договору та актів цивільного законодавства.

Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформлюється шляхом підписання відповідних накладних на товар, що з моменту їх підписання сторонами стають невід'ємними частинами цього договору.

На підтвердження виконання вказаного вище договору позивачем надано суду генеральну довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с. 83 том 1); видаткові накладні (а.с. 84-101 том 1), які свідчать про передачу придбаних товарів; податкові накладні (а.с. 103-124 том 1), які свідчать про відображення нарахованих сум ПДВ, сплачених у зв'язку із постачанням товарів; платіжні доручення (а.с. 125-139 том 1), які свідчать про здійснення оплати за придбаний товар; довідку про рух товарів, отриманого від ТОВ «Макролоджик» у періоді липень 2014 р.

Придбаний товар було реалізовано наступним контрагентам: ТОВ «Комп'ютери та комунікації», ТОВ «Вілінт», ПП «Лібра-Лайн», ДП «Торговий дім Київської кондитерської фабрики ім. К.Маркса», ТОВ «Тріумф-ОПТ», ТОВ «ЗД Системи», ОСОБА_1, ПП «Оргтехцентр», ТОВ «Компанія Вінт», ТОВ «Айкон Системс», ТОВ «Апекс Груп», ТОВ «Парсер», ТОВ «Вілінт», ТОВ «Артсервіс», ТОВ «Комп'ютери та комунікації», ТОВ «Будсервіс», ТОВ «Недорого», ТОВ «Старлінк», ТОВ «Систем Технолоджі компані-інвестментс», ТОВ «Астроном-М», ТОВ «Скіфф-Сервіс», ПП «Дюна Юніон», ТОВ «Фармавіта», ТОВ «Сахара», ПП «Спектр технології», ФОП ОСОБА_2, ПП «Спектр Технології», ТОВ «Принт Експерт», ДП «Євроголд Індестріз ЛТД», ТОВ «Фіто-Донецьк», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Хай-Тек Трейд», ПП «Авіта» та іншим (а.с. 4- 232 том 2), (а.с. 3- 231 том 3), що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та податковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, банківськими виписками.

Разом з тим, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на відсутність реальності господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, в акті перевірки від 13.02.2015 р. № 51/26-59-22-02/24083083 відповідач посилається на отриманий від ОУ ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві висновок про результати відпрацювання у ТОВ «Макролоджик», в якому йдеться про те, що співробітниками ОУ ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено обстеження податкової адреси ТОВ «Макролоджик», за результатами якого не встановлено наявність офісного чи складського приміщення, виробничих потужностей. Також здійснено виїзди за адресами реєстрації директора ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5, за результатами яких також не вдалося встановити їх місцезнаходження.

Також згідно висновків відповідача, викладених в акті перевірки ТОВ «Комел» вбачається, що, відповідно до даних автоматизованих баз даних АРМ «Митниця» - ТОВ «Макролоджик» не імпортувало комп'ютерну техніку ані в 2014 році, ані в 2013 році.

Враховуючи вищенаведене, співробітники ОУ ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві встановили відсутність реального здійснення фінансово-господарських операцій за участю ТОВ «Макролоджик».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами та не спростовують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Як встановлено судом всі витрати здійснені позивачем в межах господарської діяльності платника податків.

Згідно з підпунктом 14.136 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

В ході розгляду справи судом встановлено, що господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Макролоджик» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Макролоджик» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мало статус платника ПДВ.

Висновки про сумнівність господарських операцій податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а на підставі аналізу господарської діяльності ТОВ «Макролоджик» та його контрагентів.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки від 13.02.2015 р. № 51/26-59-22-02/24083083 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Макролоджик» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновки ОУ ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про результати відпрацювання ТОВ «Макролоджик», оскільки він носить лише інформаційний характер та не може бути беззаперечним доказом порушення останнім норм податкового законодавства.

Також матеріали справи не містять доказів відсутності поставок ТОВ «Макролоджик» комп'ютерної техніки, доказів того, що останній перевірявся на предмет поставок вказаних товарів.

Водночас висновки відповідача спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 26.11.2014 р. № 2297/26-59-22-01/24083083 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Комел» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Макролоджик», ТОВ «Технології нових генерацій», ТОВ «ДЦ Консалтінг», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, за висновками якої, документально підтверджено здійснення господарських відносин ТОВ «Комел» із ТОВ «Макролоджик», їх вид, обсяг, якість та розрахунки; відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків із ТОВ «Макролоджик».

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Макролоджик» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Отже, судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Макролоджик», що не заперечується податковим органом.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Макролоджик», а тому вважає, що формування ТОВ «Комел» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комел» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комел» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.03.2015 р. № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комел» за рахунок державних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук