Справа № 2а/0470/6621/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2016 р. м. Київ К/800/9659/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015

у справі № 2а/0470/6621/12

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Шестрікова В.В.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року Товариство звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 28.04.2012 № , за яким платникові збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 442 565 грн. за основним платежем із застосуванням 1481,50 грн. штрафних санкцій, а також податкове повідомлення-рішення від 28.04.2012 № про нарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 62231 грн. за основним платежем та 15557,75 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015, позов задоволено. Судові акти зі спору мотивовані тим, що Товариство документально підтвердило право на витрати та податковий кредит за реальними господарськими операціями з придбання робіт та послуг у задекларованих постачальників, тоді як наведені Інспекцією доводи не є свідченнями необґрунтованості податкової вигоди.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати прийняті у справі судові акти та відмовити у позові Товариства, посилаючись на недотримання платником законодавчо визначених умов формування витрат та податкового кредиту

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті Інспекцією за наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Результати цієї перевірки викладені в акті від 13.04.2012 № 935/225/32007274, в якому відображено висновок Інспекції про необґрунтоване формування платником у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання транспортно-експедиційних послуг, послуг із перевезення залізницею, робіт із дроблення стружки у товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна транспортна компанія», державного підприємства «Придніпровська залізниця» та у товариства з обмеженою відповідальністю «Ферро-Центр», відповідно. За посиланням відповідача, витрати за цими операціями не відповідають критерію документальної підтвердженості, позаяк надані платником під час перевірки первинні документи не містять необхідних відомостей про місце виконання робіт (послуг), їх конкретний перелік, калькуляцію витрат. Також Інспекція виключила зі складу податкового кредиту Товариства суми ПДВ за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіс - Компані» з причин непідтвердженості цього податкового кредиту зустрічною звіркою та ліквідації названого постачальника у зв'язку з банкрутством.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту до 1 січня 2011 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 названого Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 зазначеного Закону встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Аналогічні за змістом положення містяться й у Податковому кодексі України (далі - ПК).

Так, за змістом пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

До 01.04.2011 порядок формування валових витрат був врегульований Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», а з 01.04.2011 - статтями 138-143 ПК.

Так, відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі наведених норм податкового законодавства суди попередніх інстанцій сформували цілком об'єктивну правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Ферро-Центр», суди встановили, що за договором надання послуг від 30.04.2010 № 004303 названий контрагент зобов'язався виконати за замовленням позивача роботи з подрібнення стружки сталевої, доробки лому та чорних металів; виконання цих робіт оформлено актами здачі-приймання робіт (надання послуг), актами приймання-передачі виготовленої продукції, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями про оплату позивачем виконаних робіт в безготівковому порядку.

Оцінивши наведені документи за правилами статті 86 КАС, суди цілком об'єктивно визнали їх належним документальним підтвердженням реальності виконання розглядуваних операцій.

З аналогічних мотивів касаційний суд погоджується і з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою операцій платника з державним підприємством «Придніпровська залізниця», фактичне виконання яких засвідчено, зокрема, залізничними накладними з необхідною інформацією про зміст розглядуваних послуг.

У той же час не можна погодитися з висновками судів по епізоду, пов'язаному з формуванням платником даних податкового обліку за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна транспортна компанія». Так, по цьому епізоду суди встановили, що за договором комісії від 27.04.2009 № 217/К названий контрагент зобов'язався від власного імені за рахунок та в інтересах Товариства здійснити транспортно-експедиційне обслуговування вантажів комітента.

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» поставка послуг - це будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

У підпункті 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК постачання послуг визначено як будь-яку операцію, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Досліджуючи порядок відображення операцій з розглядуваним контрагентом у податковій звітності платника, суди залишили поза увагою той факт, що економіко-юридичний зміст операції з виконаної роботи, наданої послуги виключає можливість їх поставки за комісійною угодою.

Слід зазначити, що власне назва договору не може слугувати вирішальним фактором при наданні правової кваліфікації господарської операції, за умови її невідповідності притаманним операціям відповідного виду ознакам та критеріям.

А відтак для з'ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов'язки сторін у процесі виконання поставки, фактичний результат, до якого прагнули учасники поставки та дійсні зміни майнового стану учасників, що відбулися в результаті виконання цих операцій.

Отже, для визначення дійсного обсягу податкових прав і обов'язків позивача у справі за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна транспортна компанія» судам слід було встановити фактичний зміст правовідносин між цими учасниками та застосувати порядок оподаткування, передбачений чинним законодавством для операцій відповідного виду.

Враховуючи, що межі перегляду справи в касаційній інстанції не допускають встановлення касаційним судом обставин, що не були з'ясовані попередніми судовими інстанціями, та дослідження нових доказів, ухвалені у справі судові акти у відповідній частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд для усунення наведених недоліків та прийняття правильного та обґрунтованого рішення у відповідній частині.

Водночас, на думку колегії Вищого адміністративного суду України, попередніми судовими інстанціями обґрунтовано відхилено твердження Інспекції про неправомірність віднесення платником до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, виписаними товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіс-Компані». Адже сама по собі розбіжність між даними податкового обліку постачальника і покупця, подальше (після виконання господарських операцій) банкрутство постачальника не є ознаками недобросовісності платника податків - покупця у сфері оподаткування та не є підставою для визнання необґрунтованою податкової вигоди, на яку він претендує.

За таких обставин, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 у справі № 2а/0470/6621/12 скасувати в частині визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2012 № в частині збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 59127 грн. за основним платежем із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій, а також податкового повідомлення-рішення від 28.04.2012 № в частині нарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 4734,66 грн. за основним платежем та 1184,17 грн. за штрафними санкціями.

У цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 у справі № 2а/0470/6621/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько