Справа № 820/328/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 березня 2016 р. № 820/328/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарях - Алавердян Е.А., Кікоян Г.О.

За участі:

Представників позивача - Ульянова Д.В., Ульянової І.С.

Представника відповідача - Потапенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТНС» з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо винесення податкових повідомлень-рішень: № від 18.01.2016 року, № від 18.01.2016 року, №1 від 18.01.2016року та № від 18.01.2016року; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016р. за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016р. за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016р. за №1, винесене ГУ ДФС у Харківській області; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016р. за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки акту перевірки від 30.12.2015 року №56/20-40-22-01-07/30512344 на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки єдиною підставою визначення порушень за взаємовідносинами ТОВ «ТНС» з ТОВ «Классика», ТОВ «Лбю-тех та ТОВ «НПО-5», наведеною особами, які проводили перевірку, згідно Акту перевірки, є те, що за фактами здійснення господарської діяльності ТОВ «Классика», ТОВ «НПО-5», ТОВ «Лбю-тех» мається у наявності податкова інформація яка містить факти неможливості реального надання даними підприємствами послуги/реалізації товару, у т.ч. на адресу ТОВ «ТНС».

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що податковий орган в даному випадку діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНС» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки було складено Акт №56/20-40-22-01-07/30512344 від 30.12.2015 яким встановлено порушення ТОВ «ТНС»:

1. п. 184.7 ст.184, п.198.1, п.198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755 зі змінами та доповненнями, у зв'язку з заниженням податкових зобов'язань за період з 0.1.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 206190грн., у т.ч. за січень 2014 року на суму 18745грн., за лютий 2014 року на суму 56235 грн., за серпень 2014 року на суму 31210грн. та завищення податкового кредиту за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 75094грн., у т.ч. за січень 2014 року на суму 180грн., за лютий 2014 року на суму 433грн., за березень 2014 року на суму 211грн., за квітень 2014 року на суму 560грн., за червень 2014 року на суму 5167грн., за вересень 2014 року 3375 грн., за листопад 2014 року 56791грн., за грудень 2014 року 8378грн., призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 212741грн.. у т.ч. за січень 2014 року на суму 18925 грн., за лютий 2014 року на суму 56668грн., за серпень 2014 року на суму 137148грн., та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за період грудень 2014 року з податку на додану вартість в загальній сумі 68544 грн.

2. п.146.15 ст. 146, п.144.1 ст.144, ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755 - ТОВ «ТНС» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 5559грн., у т.ч. завищення показників нарахування амортизації на суму 55596грн., що призвело до завищення від'ємного значення з податку на прибуток на суму 55596 грн.

3. відповідно до п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95-ВР застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми, а саме: 2200,0грн.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 18 січня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 265926,25грн., з яких за основним платежем та 212741,00грн. та за штрафними санкціями 53185,25грн.

- № від 18 січня 2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 68544,00грн.

- №1 від 18 січня 2016 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 55596,00грн.

- № від 18 січня 2016 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 11000,00грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення - № від 18 січня 2016 року суд зазначає наступне.

Особами, якими проводилася перевірка, в п.3.2.1. Акту перевірки, зазначено, що в межах операцій з контрагентом ТОВ «Пакерс» за Договором №Д-1 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 03.01.2013року, відсутні первинні документи, які підтверджують факт повернення ТОВ «Пакерс» тари, переданої ТОВ «ТНС» для виготовлення продукції, внаслідок чого здійснено висновок про заниження податкових зобов'язань за період з 0.1.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 206190грн., у т.ч. за січень 2014 року на суму 18745грн., за лютий 2014 року на суму 56235 грн., за серпень 2014 року на суму 31210 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «ТНС» та ТОВ «Пакерс» укладено Договір №Д-1 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 03.01.2013року відповідно до якого Замовник (ТОВ «ТНС») доручає Виконавцеві (ТОВ «Пакерс»), а Виконавець приймає на себе зобов'язання виготовити з наданої Замовником давальницької сировини, упакувати її в упаковочний матеріал, належний Замовнику, та передати Замовникові готову продукцію - преформу, при замовленні додати спрей Molykote, належний Замовнику, а також при виготовленні кольорової преформи додати барвників, належних Замовнику. Замовник зобов'язується прийняти виготовлену продукцію й оплатити вартість виконаних робіт та матеріалів.

При цьому особами, які проводили перевірку, в Акті перевірки зазначено, що тарний матеріал, право власності на який належить ТОВ «ТНС», за первинними документами ТОВ «ТНС» повернуто не було, оскільки зі змісту даних документів вбачається передача лише готової продукції - преформ, без вказівки на пакувальні матеріали.

В той же час, згідно п. 4.1. зазначеного Договору здачі-приймання виготовленої продукції здійснюється на складі Виконавця протягом 3 календарних днів з моменту отримання Замовником усного повідомлення Виконавця про готовність продукції. Також, п. 4.2. Договору встановлено, що оформляється здача-приймання виготовленої продукції актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Згідно із ст.185 Кодексу, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг. Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошового зобов'язання у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу у даному випадку слід встановити зміст та реальність господарської операції.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

Згідно цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин).

Таким чином, сторонами правомірне укладено та виконано зобов'язання за Договором №Д-1 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 03.01.2013року

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Статтею 9 зазначеного закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних па підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми): дату і місце складання? назву підприємства, від імені якого складено документ? зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції? посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення? особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків та дослідження факту товарності операції через проведення фактичної перевірки наявності отриманих товарів/послуг.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно п. 2.7. зазначеного Положення первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Сторонами Договору Д-1 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 03.01.2013року було належним чином оформлено акти приймання-передачі виготовленої продукції, відповідно до яких здійснено передачу готової продукції, визначеної розділом 1 Договору, а саме преформу, виготовлену з наданої Замовником давальницької сировини, упаковану в упаковочний матеріал, належний Замовнику, з доданим спреєм Molykote, належним Замовнику, а також доданих барвників, належних Замовнику. Факт використання давальницької сировини, в тому числі упаковочних матеріалів, спрею Molykote та барвників сторонами відображено у додатках до актів - звітах про перероблену сировину.

Тобто, факт повернення ТОВ «ТНС» пакувальних матеріалів належним чином оформлено згідно первинних документів щодо передачі готової продукції - преформ.

Таким чином, особами, які проводили перевірку, не надано належної оцінки первинним документам, якими оформлено господарські взаємовідносини між ТОВ «ТНС» та ТОВ «Пакерс», та той факт, що результатом робіт за зазначеним договором, яку передано ТОВ «ТНС» є готова продукція, виготовлена та упакована з давальницької сировини.

Особами, що проводили перевірку, зазначено в Акті перевірки, що по взаємовідносинам з ТОВ «Класика» та ТОВ «Люб-тех» ТОВ «ТНС» порушено норми законодавства через не оформлення товарно-транспортних накладних на перевезення товарів.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідні наступні документи: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна оформлюється лише при отриманні послуг з перевезення та не є обов'язковим документом, що свідчить про отримання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, відсутність товарно-транспортної накладної не є підставою для не включення сум податку на додану вартість із вартості придбання товару до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, адже зазначене включення здійснюється на підставі відповідних належним чином оформлених видаткових та податкових накладних, які в розумінні Закону №966, відповідають її вимогам.

Також відповідно до листа Міндоходів України від 19.09.2013 № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

З огляду на викладене, не надання до перевірки товарно-транспортних накладених не є доказом безтоварності спірних господарських операцій. Посадовими особами залишено без уваги інші первинні документи та їх зміст, якими оформлено господарські операції з ТОВ «Классика», ТОВ «Люб-тех» та ТОВ «НПО-5», не наведено безспірних доказів наявності обставин, які виключають право ТОВ «ТНС» на формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат по вказаним вище господарським операціям.

Окремо, до Акту перевірки включено посилання на виконання робіт за Договором підряду №14/04 від 14.04.2014року, укладеного ТОВ «ТНС» із ТОВ «НПО-5», із посиланням на відсутність реальності зазначених господарських операцій.

В 2013 році ТОВ «ТНС» орендувало складські приміщення за адресою: в-зд Орешкова, 1-а, сел. Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл. у ТОВ «ССП» (Договір оренди приміщень № 3 від 06.02.2013року), які вимагали реконструкції та капітального ремонту. Саме з метою проведення ремонтних робіт по поліпшенню та модернізації орендованих об'єктів, що передбачено зазначеним договором оренди, ТОВ «ТНС» укладено Договір підряду №14/04 від 14.04.2014року з ТОВ «НПО-5», тобто виключно з метою поліпшення об'єкту оренди. Що використовується в поточній господарській діяльності ТОВ «ТНС» в межах оподатковуваних операцій. Зазначене повністю визначає економічну обґрунтованість вище зазначеної операції, так як висновки Акту перевірки ніяким чином не спростовують факт використання ТОВ «ТНС» орендованого приміщення у власній господарській діяльності.

Приймання виконаних робіт було оформлено згідно чинного законодавства за актами типової форми Кб-2в, які містять деталізований перелік виконаних робіт та відомість використаних матеріалів. При цьому будь-яких дефектів щодо оформлення первинних документів, податкового статусу контрагента тощо особами, які проводили перевірку, щодо ТОВ «НПО-5» не наведено.

Як вбачається, висновки акту не призвели до зміни податкових зобов'язань ТОВ «ТНС», по суті результатом проведеної перевірки стало виключення з господарської діяльності ТОВ «ТНС» ряду правочинів, фактичне визнання їх нікчемними, а також виключення безпосередньо господарських операцій із постачання робіт, вчинених на виконання зазначених правочинів.

Враховуючи вищевикладене, вбачається, що підчас перевірки не досліджувались первинні документи ТОВ «ТНС» та його контрагентів, як того вимагають відповідні норми Кодексу. Проте, зроблені висновки про відсутність реальності господарських операцій між ТОВ «ТНС» та його контрагентами, а також про відсутність у ТОВ «ТНС» об'єктів оподаткування по операціях з придбання робіт у контрагентів за перевіряємий період та нікчемності укладених між ними правочинів.

Такі висновки були сформовані відповідачами на підставі невизначеної податкової інформації, що сприймається критично, оскільки викладена в таких документах інформація була фактично переписана особами, які складали акт, в акт перевірки ТОВ «ТНС» без дослідження та надання оцінки первинним документам, як того вимагають норми діючого податкового законодавства України.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин).

До оскаржуваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Тобто, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не було відображено.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака специфічна мета порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Суд зазначає, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом. Відповідачами не надано суду жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків.

Зазначена обставина під час перевірки взагалі не досліджувалась, посадові особи сторін правочинів з цього приводу не опитувались, а висновки про нікчемність правочинів є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку та без фактичного дослідження договорів і первинних документів, про що зазначено також і в Акті перевірки.

Отже, доводи та висновки в акті перевірки щодо нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «ТНС» та контрагентами, є такими, що не гуртуються на законі та первинних документах, наданих для проведення перевірки.

З Акту перевірки вбачається, що особами, які проводили перевірку, не досліджувались детально договори та інші первинні документи, на підставі яких ґрунтувалися взаємовідносини ТОВ «ТНС» з контрагентами, тому незрозуміло яким чином особи, які склали Акт перевірки, зробили висновки про відсутність реальності господарських операцій нашого підприємства з контрагентами. Крім того, слід зазначити, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків у податковій звітності.

Статтею 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не самостійно визнавати їх нікчемними.

Згідно вимог Кодексу, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п.86.1. ст.86 Кодексу).

Згідно п.3,4 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 (далі Порядок), акт службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансовогосподарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно п.6 розділу І Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із п.5.2 розділу ІІ Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансовогосподарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень? зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення? у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Відповідно пп. 6.1., 6.2. розділу ІІ Порядку, у висновку акту зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень. виявлені порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, відображаються у гривнях у розрізі податків та зборів з розбивкою за роками та податковими періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). В акті перевірки не допускається відображення необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання.

Надані для перевірки документи первинного бухгалтерського обліку, податкового обліку та договори містять усі дані стосовно змісту операції. Вказані документи містять назву замовника та виконавця, перелік виконаних робіт, підписи уповноважених представників сторін та печатки підприємств, що відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксують факт здійснення господарської операції.

Факт надання до перевірки зазначених документів наведено безпосередньо в тексті Акту перевірки, наявність та належний зміст й форма зазначених документів особою, якою проводилася перевірка, не заперечується.

Всі наявні податкові накладні та акти виконаних робіт дають змогу визначити, які саме роботи були виконані, за якою ціною та між якими контрагентами.

Особами, якими складено Акт перевірки, не доведено того факту, що зазначені правочини був укладено не з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, а з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, в акті перевірки не наведено жодного доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів ТОВ «ТНС».

Оскільки зобов'язання за договорами, укладеним між ТОВ «ТНС» та ТОВ «Классика», ТОВ «Люб-тех», ТОВ «НПО-5», мали реальний характер (роботи були отримані і оплачені), відсутність взаємних претензій свідчить про те, що укладення правочину відповідало волі сторін договору (юридичних осіб). Більш того, всі роботи, придбані ТОВ «ТНС» було використано в господарських операціях в межах поточної діяльності, що підтверджено належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Тому, твердження фіскального органу про порушення ТОВ «ТНС» вимог частини п'ятої статті 203, частини першої та другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України, що виявилось в недодержанні вимог зазначених норм в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безпідставними.

Отже, висновок про нікчемність всіх угод ТОВ «ТНС» не підкріплено фактами і доказами, з якими законодавець пов'язує нікчемність правочинів.

Також, відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Пунктами 201.1, 201.4 ст.201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати податку на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Досліджені під час перевірки первинні документи по господарським операціям ТОВ «ТНС» по взаємовідносинам з суб'єктами господарювання ТОВ «Классика», ТОВ «Лбю-тех», ТОВ «НПО-5» відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не дають підстав для висновку про нездійснення спірних операцій.

Також суд зазначає, що можливі порушення податкового законодавства з боку контрагенту ТОВ «ТНС» при здійсненні господарських операцій для зниження об'єкту оподаткування, доказів чого податковим органом наведено не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного виконання контрагентами ТОВ «ТНС» своїх обов'язків за договорами та відсутність у ТОВ «ТНС» права на податковий кредит з ПДВ.

Крім того слід зазначити, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення ТОВ «ТНС» до податкового кредиту сум ПДВ, контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також були зареєстровані платниками ПДВ, ТОВ «ТНС» як отримувач відповідних робіт та послуг не може нести відповідальність ні за несплату податків постачальником послуг, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

На підставі наведеного, ТОВ «ТНС» правомірно, у відповідності до вимог ст. 198, 201 ПК України, віднесено до складу податкового кредиту вартість робіт, поставлених контрагентами, які на момент здійснення господарської діяльності мало статус платника ПДВ. В зв'язку з викладеним, вважаємо необґрунтованими висновки Акту перевірки щодо завищення ТОВ «ТНС» податкового кредиту з ПДВ.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, дії ТОВ "ТНС" щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаними контрагентами є законними та обґрунтованими.

Щодо податкового повідомлення-рішення - №1 від 18 січня 2016 року суд зазначає наступне.

В 2013 році ТОВ «ТНС» орендувало складські приміщення за адресою: в-зд Орешкова, 1-а, сел. Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл. у ТОВ «ССП» (Договір оренди приміщень № 3 від 06.02.2013року), які вимагали реконструкції та капітального ремонту.

В 2013 році ТОВ «ТНС» почала проводити за свій рахунок ремонтні роботи по поліпшенню та модернізації орендованих об'єктів, що передбачено зазначеним договором оренди. Станом на 01.01.14 року на балансі підприємства на рахунку 117 значився об'єкт необоротних активів «Складське приміщення орендоване» у сумі 1 111 926,31 грн., який відповідно амортизувався протягом 2014р. на суму 55596 грн. відповідно до положень ст. 146, ст.144, ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755

В акті на сторінці 10 зазначено посилання на суму 3225748,81 грн., яку відображено ТОВ «ТНС» в 2014 році на рахунку 152. Наведена сума є вартістю ремонтних робіт з поліпшення і модернізації протягом 2014р. орендованого об'єкта «Складське приміщення орендоване», що відповідає також викладеному посадовими особами, що проводили перевірку, в п.3.2.2 Акту перевірки, яка дійсно відображено на рахунку 152 станом на 31.12.2014р., як це передбачено

Зазначена в Акті перевірки особами, що проводили перевірку, сума вартості поліпшення і модернізації протягом 2014р. орендованого об'єкта до амортизаційних нарахувань на суму 55596 грн., не має ніякого відношення.

Особам, що проводили перевірку, було надано відомості та документи бухгалтерського та податкового обліку в повному обсязі, зокрема журнали-ордери за рахунками 117 та 152, а також первинна документація щодо наявності та вартості об'єктів необоротних активів

Таким чином, в висновки, викладені в Акті, щодо порушення ТОВ «ТНС» п.146.15 ст. 146, п.144.1 ст.144, ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755 є такими, що не ґрунтуються на даних бухгалтерського та податкового обліку підприємства.

Щодо податкового повідомлення-рішення - № від 18 січня 2016 року.

Судом встановлено, що в перевіряємий період ТОВ «ТНС» здійснювало ведення касових операцій у національній валюті в Україні згідно норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 №637.

При цьому, на підприємстві було заведено та оформлено відповідно до розділу 4 зазначеного Положення одночасно дві касові книги. Саме в одній із зазначених книг було відображено оприбуткування грошових коштів, отриманих 01.08.2014року із банку за чеком ЛЗ4472052 в сумі 2200,0грн.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 12.06.1995р. №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.

В той же час, згідно ст.1 зазначеного Указу Президента України встановлено відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. В той же час, ТОВ «ТНС» здійснено оприбуткування у касі готівки у касових книгах, наданих до перевірки.

Відповідальність за неведення або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку визначена статтею 1641 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 р. (зі змінами та доповненнями) та тягне собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі від п'яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на думку суду, висновки Головного управління ДФС у Харківській області щодо наявності порушень податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, правильності нарахування, обчислення та сплаті податків не відповідають дійсності, є помилковими, незаконними, а отже податкові повідомлення - рішення є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області щодо винесення податкових повідомлень-рішень: № від 18.01.2016 року, № від 18.01.2016 року, №1 від 18.01.2016 року та № від 18.01.2016 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Тобто відповідачем було вчинено дії по винесенню оспорюваних рішень в межах наданих повноважень та у спосіб визначений законом.

А тому позовні вимоги позивача в цій частині не можуть бути задоволені судом.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 6-14, 71, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.01.2016 року №, №, № та №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (код 39599198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНС" (код 30512344) сплачений судовий збір в сумі 6015 (шість тисяч п'ятнадцять) грн. 99 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 31 березня 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко