Справа № 826/26313/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2016 року № 826/26313/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Едвансіс Груп»
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.06.2015р.,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Едвансіс Груп» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.06.2015р. № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

Представник відповідача проти позову заперечив.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем проведено перевірку ТОВ «Едвансіс Груп» за результатами якої 25.05.2015р. складено Акт №682/26-53-22-05-21/37257721 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки по взаємовідносинам з ТОВ «Біокомпонент» (), ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн» () за період грудень 2014 року та з ТОВ «КМС» (), Іноземне підприємство «Логін» () за період січень 2015 року (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення: п. 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до заниження ПДВ за період з 01.12.2014р. по 31.01.2015р., що підлягає сплаті до бюджету на суму 419 224грн. та п. 138.1.1 п. 138.1 статті 138, п. 138.7 статті 138, п.п. 139.1.9 статті 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік на суму 377 302грн.

На підставі встановлених порушень відповідачем 24.06.2015р. прийняті податкові повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 565 953,00грн., у тому числі основний платіж - 377 302грн. та штрафні санкції - 188 651грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 628 836,00грн., у тому числі основний платіж - 419 224грн. та штрафні санкції - 209 612грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 24.06.2015р. протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Біокомпонент» (Постачальник) 25.12.2014р. укладено договір №25/12-14/1, відповідно до якого Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупцю,а Покупець приймати та оплачувати на умовах і в порядку, визначених цим Договором товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від Постачальника Покупцю.

Поставка товару на склад Покупця (адреса місця призначення узгоджується у замовленні) здійснюється транспортом Постачальника та за рахунок Постачальника.

Асортимент та кількість товару зазначається у накладних.

Товар повинен відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України для товарів даного виду.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Біокомпонент» виписана податкова накладна: №3 від 30.12.2014р. на суму ПДВ 291 799,03грн., рахунок - фактура №СФ-0000009 від 30.12.2014р., видаткова накладна №РН-0000004 від 30.12.2014р., товарно-транспортна накладна №Р4/1 від 30.12.2014р., №Р4/2 від 30.12.2014р., №Р4/3 від 30.12.2014р.

Крім того, між позивачем та ФОП - ОСОБА_1 укладено договір вантажного перевезення №23/05-14 від 23.05.2014р.

На виконання умов вказаного договору ФОП - ОСОБА_1 виписані рахунок-фактура на оплату №119 від 30.12.2014р. та акт приймання - передачі №119 від 30.12.2014р.

У той же час, з Акту перевірки вбачається, що відповідач про порушення позивачем норм податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «Біокомпонент» дійшов з тих підстав, що основний вид діяльності вказаного підприємства - 1.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; штатну чисельність працівників неможливо визначити, оскільки «Звіт про суму нарахованої заробітної плати» за грудень 2014 року не було подано ТОВ «Біокомпонент»; податкові накладні не зареєстровані в ЄРПН. Одночасно контролюючий орган зазначив, що позивач придбав товар у ТОВ «Біокомпонент», яке в свою чергу придбало товар у ТОВ «Екодит» ().

У той же час, згідно бази даних ЄРПН відповідачем встановлено пересорт товару, тобто ТОВ «Екодит» за жовтень-грудень 2014 року придбавало наступні товари: годинники; холодильники; духовку; побутову кухонну витяжку; плиту; посудомийну машину та інше.

Реалізація ТОВ «Екодит» за жовтень-грудень 2014 року стосувалася наступних товарів/послуг, робіт по чистці газових теплообмінників; металоконструкції; технічного обслуговування мереж, систем та приладів сигналізації; проведення діагностики АТС та аналізу апаратних та програмних помилок; яблук; мандарин; апельсин та інше.

Отже, контролюючий орган дійшов в висновку, що купуючи товар згідно узагальненої номенклатури ТОВ «Екодит» реалізувало ТОВ «Біокомпонент» зовсім інший товар, послуги.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що позивач здійснював безтоварні операції з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств - постачальників, зокрема у ТОВ «Біокомпонент», які в дійсності не придбавалися, а лише полягали в документальному їх оформленні.

Крім того, судом встановлено, що у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн» укладено договір на виконання умов якого останній виписав: рахунок-фактуру №1ТД-1312 від 16.12.2014р.; податкову накладну - №4 від 17.12.2014р.

З Акту перевірки вбачається, що відповідач про порушення позивачем норм податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн» дійшов з тих підстав, що останній мав взаємовідносини з ТОВ «Союзенергосила» (), який відсутній за місцезнаходженням; свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 21.01.2015р. з ініціативи податкової.

Згідно бази даних ЄРПН контролюючим органом встановлено пересорт товару, тобто ТОВ «Союзенергосила» за жовтень-грудень 2014 року придбало наступні товари: автокрісло; манеж; стілець для годування; іграшки; музичний ігровий центр; ходунки-каталки.

У той же час, реалізація ТОВ «Союзенергосила» за жовтень-грудень 2014 року здійснювалася наступних товарів/послуг: озоніту; турбо оксігенолу; турбо брейку; мотор пічки; механізмів рульових; форсунок та інше.

Отже, контролюючий орган дійшов в висновку, що купуючи товар згідно узагальненої номенклатури ТОВ «Союзенергосила» реалізувало ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн» зовсім інший товар, послуги.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що позивач здійснював безтоварні операції з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств - постачальників, зокрема у ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн», які в дійсності не придбавалися, а лише полягали в документальному їх оформленні.

Крім того, судом встановлено, що в перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «КМС» укладено договір поставки товару від 01.01.2015р. №015-0007, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти продукцію на умовах, визначених в даному договорі.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «КМС» виписані рахунок - фактура: №88062, № 88063 від 12.01.2015р., №87938 від 26.12.2014р., №№88015 від 30.12.2014р., №87941 від 26.12.2014р., №87940 від 26.12.2014р., №88556 від 26.01.2015р., №88554 від 26.01.2015р., №№88550, 88553, 88555, 88552, 88549, 88551 від 26.01.2015р., №88416 від 22.01.2015р., №88415 від 22.01.2015р., №88497 від 26.01.2015р., №88496 від 26.01.2015р., №88259 від 16.01.2015р., №87813 від 24.12.2014р.; податкові накладні: від 13.01.2015р. №№32,34, від 16.01.2015р. №№94,93, 87, 95, від 26.01.2015р. №№ 195, 194, від 27.01.2015р. №203, 205, 204, 206, 207, 208, 209, 210, 221, 223, 222, від 29.01.2015р. №245; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні.

З Акту перевірки вбачається, що відповідач про порушення позивачем норм податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «КМС» дійшов з тих підстав, що останній мав взаємовідносини з ТОВ «Воян Торг» у якого декларації з ПДВ та додатки до них мають статус «до відома»; свідоцтво платника ПДВ анульовано 12.02.2015р. за ініціативою податкової. Причина анулювання - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням.

Відповідно до бази даних АС Податковий блок встановлено, що у ТОВ «Воян Торг» основний постачальник - ТОВ «Перший дистриб'ютор», в якого і був придбаний даний товар. Згідно бази даних Єдиний реєстр податкових накладних у вказаного товариства відсутні зареєстровані податкові накладні щодо купівлі товару підприємством ТОВ «Перший дистриб'ютор».

Отже, відповідач дійшов висновку, що ТОВ «КМС» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Таким чином, в Акті перевірки зроблено висновок про те, що між позивачем та ТОВ «Біокомпонент», ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн» та ТОВ «КМС» за період з 01.12.2014р. по 31.01.2015р. були здійсненні лише на папері без фактичного здійснення господарської операції.

Однак, з даними висновками контролюючого органу суд не погоджується з наступних підстав.

На підтвердження реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних робіт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивач надав суду копії господарських договорів, податкових, видаткових накладних; товаро-транспортні накладні; рахунки-фактури по відносинам із вказаними контрагентами.

Щодо висновків контролюючого органу про відсутність підстав у позивача на формування податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат по взаємовідносинам з контрагентами - ТОВ «Біокомпонент», ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн», ТОВ «КМС», суд зазначає наступне.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливої недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

У той же час, позивачем до матеріалів справи було надано наступну первинну документацію по взаємовідносинам з вказаними контрагентами: Договір №25/12-14/1 від 25.12.2014р.; податкові накладні; Договір №23/05-14 від 23.05.2014р.; акти приймання - передачі робіт; Договір будівельного підряду №0907/31 від 09.07.2014р.; Договір підряду №0710/31 від 07.10.2014р.; Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ТОВ «Біокомпонент», ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн», ТОВ «КМС», ІП «Логін»; Висновок про перевірку податкової правосуб'єктності контрагента - ТОВ «Біокомпонент» від 16.01.2015р.; витяги з Єдиного реєстру податкових накладних; Договір поставки товарів №015-0007 від 01.01.2015р.; рахунки-фактури; видаткові накладні; платіжні доручення; товаро - транспортні накладні.

Відповідно до абз. 11 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

При цьому, слід враховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентом, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими, видатковими та транспортними накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства.

На думку суду, позивач, не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентами, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови необізнаності щодо неї.

Одночасно суд зазначає, що відповідачем в рамках проведення перевірки позивача відповідні заходи з проведення зустрічних звірок щодо підтвердження господарських відносин з зазначеними в Акті перевірки підприємствами не проводилися.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, - висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагентів з мотивів не спрямованості правочину на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат на підставі виписаних ТОВ «Біокомпонент», ТОВ «Діджитал Тепло Плюс Дизайн», ТОВ «КМС» податкових накладних і інших первиних документів, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в Акті перевірки висновок контролюючого органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 24.06.2015р. № та № є безпідставними та неправомірними, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвансіс Груп» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 921,84грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвансіс Груп» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 24.06.2015р. № та №.

Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвансіс Груп» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 921,84грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять одна гривня, 84 копійки).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко