Справа № 2-а-110/10/1515
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2012 р.Справа № 2-а-110/10/1515

Категорія: 10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Рідник І.Ю.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року та винести нову постанову, якою в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 1958 року народження, є пенсіонером Збройних Сил України та має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.1997 року /а.с.5/.

Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про проведення перерахунку підвищення до пенсії за минулий час, але йому було відмовлено.

Статтею 12 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 року „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України від 23.11.1995 року „Про внесення змін до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") передбачалось підвищення пенсії учасникам бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 28 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`передбачено мінімальний розмір пенсії за віком та в якому розмірі він встановлюється.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, з посиланням на частину третю статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови позивачу в реалізації права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Позивач отримував надбавку до пенсії в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1/2002 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" виходячи із суми 19,91 грн.

З урахуванням зазначеного, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що при визначенні розміру підвищення пенсії позивачу, відповідач повинен був застосовувати вищезазначені норми Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01.01.2007 року функції щодо призначення, перерахунку розміру пенсій військовослужбовцям та пенсіонерам Міністерства оборони України перейшли до органів Пенсійного фонду України. Тому суд вважає що обов`язок щодо проведення перерахунку розміру надбавки до пенсії позивача та здійснення виплати різниці останньому повинен бути покладений на відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Суд не приймає до уваги посилання відповідача з приводу того, що органи Пенсійного фонду України не є правонаступниками органів Міністерства оборони України по пенсійним питанням до 01.01.2007 року, оскільки державою зазначені функції передані саме до органів пенсійного фонду згідно ст.99 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік`та Одеський обласний військовий комісаріат, який здійснював ці функції раніше, з 01.01.2007 року позбавлений компетенції та бюджетного фінансування щодо призначення, перерахунку розміру надбавки пенсіонерам Міністерства оборони України та проведення виплат з питань пенсійного забезпечення.

При цьому, оскільки з 01.07.2006 року були змінені редакції ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб`в редакції від 09.04.1992 року та ст.12 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`та вони з цієї дати не передбачають можливості здійснення виплати надбавки до пенсії позивачу в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, який передбачено ст.99 КАС України, в редакції 2005 року.

Згідно ч.І ст.22 Закону №3551- XII рішення органів, які надають пільги, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.І, ч.2 ст.99 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення до суду з відповідним позовом, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.І ст.100 КАС України, в редакції 2005 року, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2000 року щомісячно отримував пенсію з надбавкою до пенсії учасника бойових дій але в розмірі, який не відповідав ч.4 ст.12 Закону №3551 -XII, в редакції до 05.10.2006 року. Однак до суду за захистом своїх порушених прав позивач звернувся 16.11.2009 року.

Суд не приймає до уваги твердження апелянта про те, що згідно ч.2 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№2262-ХІ від 09.04.1992 року, сума недоотриманої позивачем з вини відповідача пенсії підлягає виплаті позивачу за минулий період часу без обмеження яким-небудь терміном.

Відповідно до ст.55 Закону №2262-Х1, в редакції Закону №857-У від 03.04.2007 року, у частині другої зазначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При розгляді справи встановлено, що позивачу пенсія, з відповідними надбавками до пенсії, нараховувалася та виплачувалась відповідачем своєчасно, тому норма ч.2 ст.55 Закону №2262-ХІ в даному випадку не підлягає застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року по справі № 2-а-110/10/1515, - залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя М.П. Коваль