Справа № 802/2835/14-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/53073/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції
на постановуВінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014
у справі № 802/2835/14-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції
до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області
третя особаПриватне підприємство «Земіна»
провизнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції звернулось до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2014 адміністративний позов задоволено частково, зобов'язано Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області звільнити майно автомобіль MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, типу пікап-В, який належить Приватному підприємству «Земіна» з-під податкової застави, зобов'язано Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкову заставу автомобіля MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, типу пікап-В, який належить Приватному підприємству «Земіна», в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2014 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем подано клопотання №964110 від 17.01.2015 про заміну відповідача (Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області) його правонаступником - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне:

- між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції та ПП «Земіна» укладено кредитний договір № 010/03-11/654 від 22.10.2007, за умовами якого ПП «Земіна» надано кредит на придбання транспортного засобу;

- між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (як заставодержатель) та ПП «Земіна» (як заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу №010/03-11/1052 від 22.10.2007, за умовами якого заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу належний йому на праві власності автотранспортний засіб, а саме: MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску, тип ТЗ Пікап-В. Даний договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору № 010/03-11/654 від 22.10.2007, укладеного між заставодержателем і заставодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого заставодавець зобов'язується в строк по 21.10.2012 повернути кредит у розмірі 158 225 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати заставодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору;

- 23.10.2007 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про приватне обтяження, застава рухомого майна - № витягу 15048490. Обтяжувач Вінницька обласна дирекція ВАТ «Райффайзен банк Аваль», об'єкт обтяження MITSUBISHI L - 200, 2007 року випуску;

- 04.02.2013 ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у зв'язку з закінченням п'ятирічного строку з моменту реєстрації обтяження було продовжено строк дії реєстрації на п'ять років;

- 30.01.2013 податковим керуючим, на підставі рішення про опис майна в податкову заставу №13 від 27.06.2012, відповідно до акту опису майна №1 здійснено опис майна ПП «Земіна», автомобіль марки MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску;

- 22.10.2013 Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області звернулась до суду з адміністративним позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу ПП «Земіна» за рахунок майна, а саме, автомобілю MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2013 адміністративний позов задоволено та надано дозвіл на погашення податкового боргу ПП «Земіна» за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2013 скасовано та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову;

- ПП «Земіна» звернулось до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції з проханням про мирне врегулювання заборгованості за кредитним договором № 010/03-11/654 від 22.10.2007;

- 28.05.2014 ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до начальника Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області з заявою про звільнення майна, належного ПП «Земіна», та яке перебуває у заставі в банку, з-під податкової застави та виключення запису про податкову заставу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, однак, відповідачем відповіді на заяву не надано та відповідних дій не вчинено.

Вважаючи незаконним невчинення відповідачем дій щодо звільнення спірного майна з-під податкової застави та невилучення запису про податкову заставу цього майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що є перешкодою позивачу в реалізації даного майна, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, оскільки зареєстроване обтяження позивача має вищий пріоритет обтяження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не передбачено обмеження обтяження одного й того ж рухомого майна.

Суд касаційної інстанції вважає висновки як суду першої, так і суду апеляційної інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з огляду на таке.

За змістом п.88.1, п.88.2 ст.88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно п.89.3 ст.89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до п.89.2 ст.89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Пунктом 89.5 статті 89 названого Кодексу встановлено, що у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Таким чином, пунктами 89.2, 89.5 ст.89 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік майна, на яке поширюється право податкової застави.

Пунктом 87.2 ст.87 названого Кодексу визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

За змістом підпунктів 87.3.1, 87.3.7 п.87.2 ст.87 названого Кодексу не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави; майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

З огляду на зміст наведених положень податкового законодавства (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що Податковий кодекс України розрізняє майно платника податків, на яке поширюється право податкової застави, та його майно, яке може бути використано як джерело погашення податкового боргу.

З наведеного слідує, що право податкової застави розповсюджується й на майно платника податків, яке є предметом застави та предметом обтяження. Проте, при цьому таке майно не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків на час його перебування в заставі у інших осіб, якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави.

Суд першої інстанції, зокрема, посилаючись на положення статті 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

За змістом статті 15 названого Закону обтяжувач (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.

Проте, судами попередніх інстанцій не встановлено, що предмет обтяження - автомобіль MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску, було придбано ПП «Земіна» в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, а саме, - на кошти за кредитним договором №/03-11/654 від 22.10.2007.

За змістом ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. Статтею 16 названого Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно висновку, викладеного у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали правової оцінки доводам відповідача про те, що на момент реєстрації податкової застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не існувало інших обтяжень на автомобіль марки MITSUBISHI L-200, 2007 року випуску, оскільки запис позивача щодо обтяження транспортного засобу було вилучено 23.10.2012 і лише 04.02.3013 повторно зареєстровано.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання незаконними дії Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області щодо незвільнення майна з-під податкової застави та невилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкову заставу, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, не навів у мотивувальній частині постанови мотивів, з яких він виходив при відмові в задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог платника податків, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії (рішення) якого, на суб'єктивну думку позивача, порушили його право. При цьому, факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних публічно-правових правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання та реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які при цьому виникли.

З огляду на те, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то при розгляді даного спору щодо визнання протиправними дій відповідача судами має бути встановлено, чи є оскаржувані дії відповідача такими, що породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і безпосередньо впливають на його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Недотримання судами першої й апеляційної інстанцій вимог цієї статті призвело до неповного з'ясування обставин, які входять до предмету доказування як істотні, оскільки мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування по даному спору, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області) його правонаступником - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції задовольнити частково.

3. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний