Справа № 826/10214/14
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/58890/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний Пенсійний Фонд "Резерв Тернопілля" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний Пенсійний Фонд "Резерв Тернопілля" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Національна комісія, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Непідприємницьке товариство «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Резерв тернопілля» звернулося з позовом в якому просило: визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 17 000,00 грн., розміщених у ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» згідно договору банківського вкладу «Стандартний» від 26 червня 2013 року №249Д-11Ю; зобов'язати Фонд повернути позивачу пенсійні активи у розмірі 17 000,00 грн., розміщених згідно вищезазначеного договору у ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між НП «ВНПФ «Резерв тернопілля» (від імені якого виступило ПАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв») та ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» укладено договір банківського вкладу «Стандартний» від 26.06.2013 року № 249Д-11Ю (далі - Договір № 249Д-11Ю).

Відповідно до умов Договору № 249Д-11Ю вкладник перераховує грошові кошти у безготівковій формі на рахунок, а банк приймає грошові кошти вкладника в сумі 17 000,00 грн. За користування коштами банк сплачує вкладнику проценти з розрахунку 20,5% річних та зобов'язується повернути вкладнику вклад 13.01.2014 року. Зі змісту Додаткової угоди від 13.01.2014 року № 2 до Договору № 249Д-11Ю вбачається, що сторони домовилися про подовження строку банківського вкладу та визначили днем повернення останнього 17.07.2014 року.

Постановою правління Національного банку України від 23.05.2014 року № 305 ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - Банк) віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 року № 37 розпочато процедуру виведення Банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

У зв'язку з вищезазначеним, ПАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв» (далі - ПАТ «КУА «Національний резерв», Компанія з управління активами) звернулось до ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» із заявою про повернення грошових коштів від 16.06.2014 року № 221.

Листом Банку від 01.07.2014 року № 07/2069 Компанії з управління активами відмовлено у поверненні грошових коштів в розмірі 17 000,00 грн. за Договором № 249Д-11Ю. Відмова вмотивована тим, що ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» не було укладено ні з Позивачем, ні з ПАТ «КУА «Національний резерв» договорів щодо надання послуг зберігача та про управління активами.

У зв'язку із неправомірною бездіяльністю відповідача позивач звернувся із даним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачено, що недержавний пенсійний фонд - це юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення, а саме - інвестування відповідно до вимог цього Закону з метою отримання доходу на користь учасників фонду.

Відповідно до п. 4 ч. 2. ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) на виконання свого основного завдання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, передбаченому цим Законом здійснює такі функції: заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Положеннями ч. 2 ст. 26 Закону визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписами ст. 27 Закону закріплено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, виходячи з комплексного аналізу вищевикладених норм, колегія суддів прийшла до висновку, що вкладники мають право на відшкодування Фондом вартості коштів, залучених банком на умовах договору банківського вкладу (депозиту), включаючи нараховані відсотки на такі кошти, лише у випадку відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій та не спростовано позивачем, станом на час подання останнім заяви до відповідача про повернення грошових коштів, рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» прийнято не було. Таким чином, у фізичних осіб, на користь яких укладено депозитний договір, не виникло права на відшкодування вкладів, розміщених у Банку.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку стосовно необґрунтованості доводів позивача щодо протиправності застосування судами положень ч. 5 ст. 36 Закону, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Положеннями п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону закріплено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 1.3 Договору № 249Д-11Ю з урахуванням приписів Додаткової угоди № 2 вбачається, що ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» зобов'язується повернути Позивачу вклад 17.07.2014 року.

Отже, станом на день звернення із заявою про повернення грошових коштів (16.06.2014 року) та отримання Позивачем негативної відповіді від Відповідача (01.07.2014 року) строк дії Договору № 249Д-11Ю не закінчився.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що обмеження, встановлені положеннями п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону, не поширюються на дані правовідносини, а тому вимоги позивача про відшкодування Фондом коштів за депозитним договором, строк дії якого не закінчився, не підлягали задоволенню, зокрема, в силу п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону.

Крім іншого, необхідно зауважити, що у разі запровадження тимчасової адміністрації банку повноваження органів управління останнього переходять до уповноваженої особи Фонду, проте банк не припиняє свою діяльність як юридична особа.

Враховуючи вищезазначене, суди дійшли правильного висновку, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу виплата коштів та процентів за таким договором здійснюється банком на підставі договору, а не Фондом у порядку здійснення останнім відшкодування коштів вкладників у випадках, визначених Законом.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний Пенсійний Фонд "Резерв Тернопілля" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець