Справа № 192/133/16-а
Суддя: Щербина Н. О.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/133/16-а
Провадження № 2-а/192/1/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання - Первішко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення від 03 березня 2015 року № 3 у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за порушення вимог ч. 2 ст. 156 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 січня 2016 року вона поштою отримала рекомендований лист, в якому знаходилася податкова вимога №5170-04 від 21 грудня 2015 року, в якій Солонянське відділення Дніпропетровської ОДП вимагало від позивача сплатити 6 800 гривень штрафних санкцій.

Під час з'ясування підстав накладання такого штрафу, позивачці було повідомлено, що підставою для прийняття такого рішення було те, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення № 3 від 03 березня 2015 року, яка була винесена адміністративною комісією при виконавчому комітеті Солонянської селищної ради, на неї було накладено штраф в сумі 510 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, яке виразилося в продажі пива неповнолітній особі.

ОСОБА_2 посилається на те, що на засідання адміністративної комісії вона не викликалася та будь-якої постанови про накладання стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень від 03 березня 2015 року вона не отримувала, тому 14 січня 2016 року вона звернулася до відповідача з письмовим запитом про надання відповідної постанови та копії матеріалів, на підставі яких на неї було накладено адміністративне стягнення.

18 січня 2016 року вона отримала відповідь з наданням копії адміністративної справи та копії постанови від 03 березня 2015 року, яку вважає такою, що винесена з порушенням норм та підлягає скасуванню, оскільки її особисто на засідання адміністративної комісії не викликали, проте у постанові зазначено нібито вона приймала участь у засіданні комісії, що не відповідає обставинам справи.

Позивач посилається на те, що в копії адміністративної справи мається аркуш паперу на якому зазначено, що «повістку № 2 відправлено поштою 25 лютого 2015 року АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на 03 березня 2015 року на 9.00», однак будь-якого доказу про отримання цієї повістки в справі немає, а відповідно до ст. 268 КУпАП справа розглядається за участі особи, яка притягується до відповідальності, проте справа була розглянута без її участі та без її належного повідомлення.

Позивач зазначає, що постанова від 03 березня 2015 року прийнята виключно на підставі протоколу №149651 від 16 січня 2015 року, а у зв'язку з тим що вона не була присутня на засіданні комісії, то позивач не могла надати відповідні докази й довести факти відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 зазначає, що не заперечує того факту, що 16 січня 2015 року приблизно о 17.00 години в магазин, розташований по АДРЕСА_2 зайшла невідома дівчина та попросила продати їй пиво та пачку сухариків. Оскільки по зовнішньому вигляду дівчина була старшою за 18 років, то позивач не вагаючись продала їй пиво та сухарики, і вважає, що її дії не суперечили вимогам ст. 15-3 закону України «Про державне рулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до якої продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Після продажу пива до магазину зайшов працівник міліції, запитав у дівчині скільки їй років, на що вона відповідала, що їй 17 років та залишила приміщення магазину не назвавши свого прізвища, місця проживання, а працівник міліції не вимагав від неї будь-яких документів.

Позивач написала письмові пояснення, а працівник міліції склав протокол, в якому вона розписалася, проте пояснень від дівчини, яка купувала пиво ніхто не відбирав, а вона втекла, почувши, що люди, які зайшли до магазину впізнали її та сказали, що це не ОСОБА_3, а якась інша дівчина.

На прохання позивачки до працівника міліції показати документи особи, яка купувала пиво з метою визначення її віку, а також на пропозиції записати пояснення свідків, які зайшли до магазину, працівник міліції забрав всі папери, повідомивши про те, що претензій до ОСОБА_2 не має. Позивач вважає, що цей інцидент був створений штучно і в її діях немає складу адміністративного правопорушення.

Позивач посилається також на те, що в період з 16 січня 2015 року по час звернення з позовом до суду з Солонянського РВ УМВС України будь-яких протоколів, викликів до міліції і інших документів на її адресу не надходило, за їх отримання вона не розписувалася.

ОСОБА_2 посилається на те, що адміністративна комісія прийняла свою постанову про накладання адміністративного стягнення також без пояснень ОСОБА_3, без додавання до матеріалів справи документів про її вік, а своє рішення всупереч вимог ст. 283 КУпАП, виклала в формі постанови, тоді як зазначеною статтею воно передбачене в формі рішення.

Крім того, позивач посилається на те, що, постанова не містить часу скоєння адміністративного правопорушення, місця його скоєння, а в описовій частині постанови взагалі зазначено, що ОСОБА_2 продала пиво особі, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто особі, який фактично на час купівлі пива виповнилося 24 роки, не долучивши до матеріалів справи документів про її вік.

З огляду на викладене позивач вважає, що в її діях взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ній не зазначено в чому саме визнано винною ОСОБА_2, оскільки стоїть прочерк в тому місці де має бути зазначено частину та статтю КУпАП, зазначено що постанова набрала чинності в день її винесення, проте законодавством передбачено строк на її оскарження після якого вона набуває чинності. Крім того, позивач зазначає, що в постанові взагалі стоїть не її підпис, оскільки вона не була присутня на засіданні комісії.

Разом з позовом ОСОБА_2 подала до суду клопотання про поновлення їй строку на звернення з адміністративним позовом до суду на тій підставі, що такий строк пропущений нею з поважних причин, оскільки про існування постанови № 3 від 03 березня 2015 року позивача дізналася лише 18 січня 2016 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 29 березня 2016 року позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 25 лютого та 29 березня 2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав які зазначені в позові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 23 лютого 2016 року (а.с.43,44) в судовому засіданні 25 лютого та 10 березня 2016 року позов не визнала, посилаючись на те, що адмінсправа розглядалася в присутності ОСОБА_2 та вона самостійно сплатила штраф, а оскаржувати постанову не мала наміру. Представник відповідача зазначила що в матеріалах справи є свідоцтво про народження ОСОБА_3, згідно якого вона народилася в 1997 році, тобто на момент продажу їй пива, не виповнилося 18 років.

Крім того, відповідачем було надано письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що адміністративна справа відносно ОСОБА_2 розглядалася адмінкомісією 03 березня 2015 року в присутності ОСОБА_2, про що свідчить її підпис у постанові, а сама позивачка добровільно сплатила адміністративне стягнення у вигляді штрафу та 10 березня 2015 року надала квитанцію про сплату. Таким чином, вважає відповідач, позивачка визнала факт скоєння нею адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП, а оскаржувати постанову наміру не мала. Вважають, що ОСОБА_2 пропустила передбачений ст. 289 КУпАП строк на оскарження (а.с.27-28).

Свідок ОСОБА_5, який є чоловіком позивачки, в судовому засіданні 25 лютого 2016 року пояснив суду обставини складання протоколу від 16 січня 2015 року, стосовно того, що він заходив 16 січня 2015 року до магазину своєї дружини та бачив як там жінка-міліціонер складала протокол на його дружину за продаж пива неповнолітній. Свідок не бачив, щоб у будь-якої неповнолітньої особи відбирали пояснення в магазині, оскільки таких осіб в магазині не було. Про наявність оскаржуваного протоколу дружина свідка дізналася в січні 2016 року, а він особисто не сплачував будь-яких штрафів за дружину.

Свідок ОСОБА_1, який є племінником позивачки, в судовому засіданні 25 лютого 2016 року пояснив суду обставини складання протоколу від 16 січня 2015 року, стосовно того, що він заходив 16 січня 2015 року до магазину своєї тітки та бачив як там жінка-міліціонер складала протокол на його тітку за продаж пива неповнолітній. Свідок повідомив, що особисто знає ОСОБА_3, проте в той день ані в магазині, ані біля магазину цієї особи не було. На сходах біля магазину дійсно була якась дівчина, проте як її прізвище, свідок не знає, а працівники міліції стверджували, що саме їй позивачка продала пиво, проте ця дівчина, зі слів свідка, була не ОСОБА_3.

В судовому засіданні 29 березня 2016 року ОСОБА_6, як член адміністративної комісії Солонянської селищної ради згідно рішення від 19 липня 2011 року №4-10/VI пояснила суду, що ОСОБА_2 особисто не була присутня на засіданні адміністративної комісії у зв'язку з хворобою дитини, штраф за неї сплатив її чоловік. Члени комісії увійшли в сімейні обставини ОСОБА_2 та прийняли рішення без її присутності. У зв'язку з наданими поясненнями ОСОБА_6 представник відповідача у судовому засіданні 29 березня 2016 року заявлений позов визнала в повному обсязі.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, віднесені законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що згідно рішення від 19 липня 2011 року №4-10/VI «Про утворення адміністративної комісії» при виконавчому комітеті Солонянської селищної ради була утворена адміністративна комісія у складі голови комісії - ОСОБА_6, секретаря комісії - ОСОБА_7, члена комісії - ОСОБА_8 (а.с.49).

Статтею 218 КУпАП передбачено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, які передбачені ч. 2 ст. 156 КУпАП, зокрема продаж пива (крім безалкогольного), особі, яка не досягла 18 років, що тягне за собою накладення штрафу від 30 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також судом було встановлено, що 16 січня 2015 року старшим опер уповноваженим Солонянського РВ ГУМВС України було складено адміністративний протокол ДН№149651 відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 156 КУпАП (а.с.17), відібрано пояснення від ОСОБА_2 (а.с.18), згідно яких вона продала пиво дівчині, якій на вигляд було більше 18 років без додаткової перевірки її віку, а також відібрані пояснення від ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка купувала пиво (а.с.19).

03 березня 2015 року Солонянською селищною радою була складена постанова № 3, згідно якої було встановлено, що позивач 16 січня 2015 року продала пиво неповнолітній особі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому суд посилається на те, що ВСУ в своїй постанові від 26 березня 2013 року у справі № 21-48а13 зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 15-3 зазначеного Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У частині другій статті 17 цього Закону за порушення вимог статті 15-3 цього ж Закону законодавець передбачив застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

ВСУ зазначив, що системний аналіз зазначених вище правових норм дає колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 15-3 зазначеного Закону продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Судом було встановлено, що постанова від 03 березня 2015 року складена відносно ОСОБА_2 містить в собі обставини, які виключають наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, згідно якої відповідальність передбачена лише за продаж пива неповнолітній особі, тобто тій, що не досягла 18 років.

Проте в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач продала пиво особі, якій на момент купівлі пива виповнилося 24 роки, оскільки і в протоколі про адміністративне правопорушення від 16 січня 2015 року, і в оскаржуваній постанові дата народження ОСОБА_3 зазначена як - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.14,17).

На підставі зазначеного судом було встановлено, що постанова є такою, що підлягає визнанню протиправною та скасуванню у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення та у зв'язку з визнанням відповідачем позову з вказаних підстав.

Крім того, ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 100 вказаного Кодексу, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, про що постановляється ухвала.

В судовому засідання було встановлено, що позивач не була присутня під час засідання адміністративної комісії, а відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_2 про дату та час засідання комісії. З позовом до суду ОСОБА_2 звернулася лише в січні 2016 року посилаючись на те, що про існування оскаржуваної постанови дізналася лише в січні поточного року.

З урахуванням того, що представник відповідача в судовому засіданні 29 березня 2016 року визнала позов з тих підстав, що розгляд адміністративної справи здійснювався без присутності ОСОБА_2, то суд вважає, що строк на звернення з позовом до суду про скасування постанови від 03 березня 2015 року був пропущений позивачем з поважних причин, у зв'язку з чим суд ухвалив визнати причини пропущення строку на звернення до суду з позовом поважними.

На підставі вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін та встановлених обставин даної справи, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про самостійну наявність правових підстав для задоволення позову, а представником відповідача позов визнаний в повному обсязі, що також є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 11,70, 71, 94-103, 160-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 3 від 03 березня 2015 року Солонянської селищної ради по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 156 КУпАП про накладання адміністративного стягнення у вигляд штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина