Справа № 2а-8321/10/1370
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2010 р. № 2а-8321/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Костів М.В.,

секретар судового засідання Билень Н.С.,

з участю

позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про визнання дій інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області по відмові у видачі сертифіката відповідності на кафе-бар по вул. Замарстинівська 274 у м. Львові протиправними та зобовязання вчинити дії видати сертифікат відповідності на кафе-бар по вул. Замарстинівська 274 у м. Львові.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у видачі сертифікату відповідності, оскільки вся проектна документація оформлена належним чином, а відмова відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відтак такі дії, на думку позивача, є протиправними, і, оскільки у відповідача немає зауважень щодо невідповідності кафе-бару по вул. Замарстинівська 274 у м. Львові проектній документації просить суд зобовязати відповідача видати сертифікат відповідності.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, аналогічних викладеним у письмовій відмові у видачі сертифікату відповідності. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення сторін, оглянувши оригінали документів, що мають значення для справи і правильного вирішення спору, повно, всебічно оцінивши подані докази у їх сукупності виходив з наступного.

Відповідачем, інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 № 1039/С від 02.09.2010р. про видачу сертифіката відповідності на Кафе-бар на вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові відмовлено у його видачі, про що позивачу видано письмову відмову у видачі сертифіката №7/13-06-7443 від 10.09.2010р.

Підставою відмови у видачі сертифіката є те, що згідно з п. 1.6. Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 02.06.2008р. № 517/05-08 ОСОБА_1 виділено із земель постійних користувачів лісами в довгострокове тимчасове користування лісову ділянку ДП «Львівський ЛСНЦ», яка знаходиться в кварталі 7, виділі II Брюховицького лісництва, площею 0,4 га, терміном на 49 років для рекреаційних цілей.

П. 20 розділу «Обмеження (обтяження) щодо використання лісової ділянки»Договору на право довгострокового тимчасового користування лісами від 06.10.2008 року встановлено обмеження, а саме без права вирубки дерев, встановлення будівель і споруд без погодження з постійним користувачем. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 20 Лісового кодексу України, згідно якого передбачено, що тимчасовим лісокористувачам тимчасові будівлі та споруди можна зводити для ведення господарської діяльності за погодженням із власниками лісів та постійними лісокористувачем.

Однак акт готовності об'єкта до експлуатації Кафе-бару на вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові не погоджено з власником лісів - Львівською обласною державною адміністрацією та постійним лісокористувачем - ДП «Львівський ЛСНЦ».

Тому відповідно до п. 14 Постанови від 8 жовтня 2008р. № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів»(Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ («№534 (534-2009-п) від 20.05.2009р., № 1424 (1424-2009-п) від 29.12.2009р., № 90 (90-2010-п) від 27.01.2010, № 160 (160-2010-п) від 27.01.2010, № 449 (449-2010-п) від 16.06.2010) у видачі сертифіката відповідності на Кафе-бар на вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові позивачу відмовлено, та рекомендовано усунути виявлені зауваження і повторно звернутись до інспекції щодо отримання сертифіката відповідності, який засвідчує введення об'єкта до експлуатації.

З поданих позивачем документів, копії яких долучені до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації №589 від 20.04.2006 року позивачу узаконено самовільне будівництво кафе-бару по вул. Замарстинівська 274 та зобовязано ОСОБА_1 отримати передбачені діючим законодавством документи, необхідні для вводу в експлуатацію самовільно збудованого кафе-бару за вищевказаною адресою.

Для виконання розпорядження Шевченківської районної адміністрації №589 від 20.04.2006 року позивачем розроблені та належним чином оформлені дозвільні документи, необхідні для отримання у встановленому законом порядку дозволу на виконання будівельних робіт.

На підставі поданих позивачем документів, відповідачем видано дозвіл №1/829-09 від 15.09.2009 року на виконання будівельних робіт на будівництво кафе-бару на вул. Замарстинівська 274 у м. Львові.

Судом також встановлено, що позивач використовує земельну ділянку площею 545 кв.м., починаючи з 1999 року (лист Львівського ЛПГ від 06.03.2003 року №127, угода №37 терміном дії до 01.04.2009 року), а з 06.10.2008 року відповідно до Розпорядження Голови Львівської ОДА від 02.06.2008 року №517/0/5-08 між позивачем та ДП «Львівський ЛСНЦ»укладено договір на право довгострокового тимчасового користування лісами, відповідно до якого, вказана лісова ділянка передана позивачу в користування на 49 років.

Вказані фактичні обставини справи встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2010р. у справі № 2а-1324/10/1370, яка набрала законної сили, відтак є преюдиційними, крім того, наведені обставини визнаються сторонами, у суду немає сумніву у їх достовірності та добровільності визнання, відтак в силу ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства вони не потребують додаткового доказування перед судом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 534) затверджено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі Порядок).

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Сертифікат відповідності документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до п. 14 зазначеного Порядку, підставами для відмови у видачі сертифіката відповідності є:

- неподання документів, зазначених у п. 3 цього Порядку;

- виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

- невідповідність закінченого будівництвом обєкта погодженій і затвердженій проектній документації на будівництво такого обєкта та вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил.

Вказаний перелік підстав для відмови у видачі сертифіката відповідності є вичерпним.

Згідно із абз.4 п. 3 Порядку акт готовності обєкта до експлуатації підписується генпроектувальною та генпідрядною організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі якщо обєкт застрахований), і відповідно до п.4 Порядку підлягає за письмовим зверненням замовника погодженню протягом 10 робочих днів виконавчим комітетом відповідної ради.

Крім того, згідно з п.15 Порядку виявлена невідповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил повинна бути усунена у строк, визначений інспекцією.

Для одержання сертифіката відповідності замовник може відповідно до вимог цього Порядку повторно звернутися до інспекції лише після усунення невідповідності збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

З наведеного суд дійшов висновку, що повноваження відповідача полягають саме у зясуванні відповідності закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, а тому є безпідставною вимога відповідача про погодження позивачем акту готовності обєкта до експлуатації кафе-бару на вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові з власником лісів Львівською обласною державною адміністрацією та постійним лісокористувачем ДП «Львівський ЛСНЦ», оскільки така виходить за межі його компетенції.

Крім того, відповідно до листа Львівського ліспаркгоспу від 06.03.2003 р. №127 позивачу виділено вказану земельну ділянку для використання під громадське харчування, а відповідно до п.3 договору на право довгострокового тимчасового користування лісами від 06.10.2008р., позивачу передана лісова ділянка разом з вже наявними встановленими орендарем в 1999-2006 рр. будівлями та спорудами (заклад громадського харчування капітального характеру площею 613,9 м.кв, навіси та альтанки, асфальтована автостоянка.

Відповідно до закріпленого у ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) принципу змагальності, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Предметом доказування, відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, суб'єкт владних повноважень, відповідно до ч.4 ст.71 КАС України повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Всупереч наведеним нормам КАС України, відповідачем не надано доказів того, що у поданих позивачем документах містяться недостовірні відомості, як і доказів невідповідності закінченого будівництвом обєкта погодженій і затвердженій проектній документації на будівництво такого обєкта та вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил.

Натомість, згідно з поданими позивачем технічними висновками Львівського представництва «Українського інженерно-технічного центру»«в цілому нежитлова будівля за адресою Львівська область м. Львів вул.. Замарстинівська 274, збудована відповідно до державних будівельних норм і стандартів…».

Представник відповідача у судовому засіданні доводів позивача не спростував, що свідчить про протиправність дій відповідача при наданні позивачу відмови у видачі сертифіката.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.4 ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

При вирішенні справи по суті суд, відповідно до ч.1 ст.162 КАС України може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд, згідно з ч.2 цієї ж статті, може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області по відмові у видачі ОСОБА_1 сертифіката відповідності на кафе-бар по вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові визнати протиправними.

3. Зобовязати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області вчинити дії, спрямовані на видачу ОСОБА_1 сертифіката відповідності на Кафе-бар по вул. Замарстинівській, 274 у м. Львові.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Вишнева 18Б ос.) 3 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Костів М.В.

Повний текст постанови виготовлено 27.10.2010 року.