Справа № 817/320/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/320/16

25 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув

відповідача: представник Левенда О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області (далі - ТУ ДСА в Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.02.2016 №Б-5/16 щодо відмови у нараховані та виплаті вихідної допомоги судді у відставці в розмірі 33 місячні заробітні плати за останньою посадою - суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, що становить 721380,00грн. без сплати податку, зобов'язання вчинення дій щодо нарахування та виплати даної вихідної допомоги в зазначеній сумі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2015 позивач, на підставі Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, вийшов у відставку та був звільнений з посади судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, однак, вихідна допомога, передбачена ч.3 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), та право на яку він набув водночас із набуттям права на відставку, відповідачем виплачена не була. У зв`язку з чим 28.01.2016 ОСОБА_2 звернувся із відповідною заявою до ТУ ДСА в Рівненській області, проте рішенням від 26.02.2016 №Б-5/16 відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви з підстав відсутності правових підстав для виплати зазначеної вихідної допомоги, що порушує його право на отримання належних йому грошових коштів, виплата яких передбачена законодавством України, та свідчить про необґрунтованість та незаконність такого рішення.

Позивач у судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу за його відсутності.

Судом не визнавалася обов'язковою участь позивача у судовому засіданні, а тому, в силу вимог ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Відповідач, ТУ ДСА в Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснила, що норма ч.3 ст.43 Закону №2862-ХІІ, на яку посилається позивач, втратила свою чинність з набуттям чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), та на час припинення повноважень судді та його відрахування зі штату Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, відсутня норма, яка б передбачала виплату вихідної допомоги судді, який пішов у відставку. Крім того, ТУ ДСА в Рівненській області в повній мірі виконало наказ Дубенського міськрайонного суду Рівненської області «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_2» від 12.08.2015 №43-к, в якому п.2 наведений перелік виплат при звільненні та не передбачено виплату такої допомоги, а тому вважає оспорюване рішення від 26.02.2016 №Б-5/16 таким, що прийняте в порядку і у спосіб, що визначені чинним законодавством та в межах наданих йому повноважень. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.01.2016 ОСОБА_2 звернувся із заявою до ТУ ДСА в Рівненській області про нарахування та виплату вихідної допомоги судді у відставці в розмірі 33 місячні заробітні плати за останньою посадою - суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, що становить 721380,00грн. без сплати податку (а.с.6).

Проте, рішенням у формі листа від 26.02.2016 №Б-5/16 ТУ ДСА в Рівненській області відмовлено у задоволенні заяви позивача з підстав відсутності правової норми, яка б передбачала виплату вихідної допомоги при виході судді у відставку (а.с.7).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає наступне.

Відносини, пов'язані з організацією та діяльністю судів, порядком призначення та звільнення судді з посади, визначенням статусу та забезпечення суддів, врегульовані Конституцією України та Законом №2453-VI.

Відповідно до ст.111 Закону №2453-VI, суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Так, положеннями п.9 ч.5 ст.126 Конституції України визначено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частинами 1 та 3 статті 120 Закону №2453-VI передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку, яка подається ним безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Згідно з ч.3 ст.122 Закону №2453-VI, повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до ч.5 ст.120 Закону №2453-VI, за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2014 ОСОБА_2, перебуваючи на посаді судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, звернувся із заявою до Вищої ради юстиції та Голови Верховної Ради України про відставку (а.а.с.9-10).

12.08.2015 наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №43-к, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, ст.111 Закону №2453-VI, ст.83 КЗпП України та на підставі Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, ОСОБА_2 відраховано зі штату Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з посади судді та проведено повний розрахунок (а.а.с.8, 13-26).

Таким чином, підставою для припинення повноважень судді ОСОБА_2 є Постанова Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, а підставою для припинення трудових відносин (вихід у відставку) - наказ Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.08.2015 №43-к.

Згідно з ч.1 ст.141 Закону №2453-VI, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом є Державна судова адміністрація України, що здійснює свої повноваження через Територіальні управління Державної судової адміністрації України, які утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (ст.ст.148, 151 Закону №2453-VI).

Подану до ТУ ДСА в Рівненській області заяву від 28.01.2016 позивач мотивує тим, що на час звернення із заявою про відставку стаж його роботи на посаді судді становив понад 33 роки, а тому, в силу вимог ч.3 ст.43 Закону Закон №2862-ХІІ, який був чинним в період перебування ним на посаді судді та втратив чинність з набранням законної сили Законом №2453-VI, відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу, як судді у відставці, в розмірі 33 місячні заробітні плати за останньою посадою - суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, що становить 721380,00грн. без сплати податку.

Частиною 3 статті 43 Закону №2862-ХІІ було передбачено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

З набранням чинності Закону №2453-VI вихідна допомога судді, який пішов у відставку, визначалася статтею 136 даного Закону та передбачала виплату в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вказана правова норма, відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII, була виключена, та на день винесення судового рішення у даній адміністративній справі відсутнє рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності вказаного Закону в частині виключення ст.136 Закону №2453-VI.

Відтак, суд критично оцінює посилання позивача на те, що водночас із набуттям права на відставку він набув право на отримання вихідної допомоги, передбаченої ч.3 ст.43 Закону №2862-ХІІ, оскільки на час припинення повноважень судді та відрахування ОСОБА_2 зі штату Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, Закон №2862-ХІІ втратив свою чинність, а Закон №2453-VI діяв в редакції від 01.04.2015, в якому відсутня норма, що передбачає виплату вихідної допомоги судді, який пішов у відставку.

Відповідно до пп. 1, 3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення від 26.02.2016 №Б-5/16 прийняте відповідачем в порядку і у спосіб, що визначені чинним законодавством та в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно зі ст.86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладене, позивач не довів суду обґрунтованості позовних вимог, в той час, як відповідачем правомірність оспорюваного рішення підтверджено повністю, а відтак, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 01.03.2016 у справі №К/800/51839/15 (а.а.с.40-42).

Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.