Справа № 826/24854/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

секретаря судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі:

представників позивача: Миханів В.Р.;

представника відповідача: Марчук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.15р. у справі №826/24854/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспективні будівельні технології» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 15.07.15р. № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.15р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що господарські операції позивача з його контрагентами - ТОВ «Монтаж-Систем Груп», ТОВ «Глобал Менеджмент Корпорейшн», ТОВ «Лібеті Стайл» та ТОВ «НВО «Трансенергобуд» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Екодекор», ТОВ «Монтаж-Сістем Групп», ТОВ «ІПГ «Майстер», ТОВ «Глобал Менеджмент Корпорейшн», ТОВ «Лібеті Стайл», ТОВ «НВО «Трансенергобуд», ТОВ «Фаетон-Буд» за період з 01.11.14р. по 31.12.14р. та з ТОВ «Мастерпласт Україна» за період з 01.01.15р. по 31.01.15р., за результатами якої складено акт від 24.06.15р. №593/26-54-22-05/35573368.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 15.07.15р.:

, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 568 405 грн., в т.ч.: основний платіж - 454 724 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 113 681 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 631 564 грн., в т.ч. основний платіж - 505 251 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 126 313 грн.

Підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував висновок податкового органу про порушення вимог: п.139.1.9, п.п.139.1.1 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 454 724 грн., у т.ч. за 2014 рік у сумі 454 724 грн.; п. 198.1, п.198.3 та п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого підприємством занижено ПДВ всього у сумі 505 251 грн., у т.ч.: за листопад 2014 року - 106 667 грн., за грудень 2014 року - 398 584 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що господарські операції позивача з його контрагентами - ТОВ «Монтаж-Систем Груп», ТОВ «Глобал Менеджмент Корпорейшн», ТОВ «Лібеті Стайл» та ТОВ «НВО «Трансенергобуд» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на відсутність Товариств за місцезнаходженням; відсутність у них майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у таких обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується правомірність формування даних податкового обліку на підставі первинних та інших документів бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам закону.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин щодо формування позивачем за результатами господарської діяльності з вищевказаними контрагентами податкового обліку, апеляційним судом згідно з ухвалою від 15.03.16р. було витребувано у податкового органу додаткові докази у справі.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Дослідивши подані податковим органом докази, у їх сукупності із доказами, що у матеріалах справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закону N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий облік у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

При цьому, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача за КВЕД є: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Колегією суддів встановлено, що у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Монтаж-Систем Груп», ТОВ «Глобал Менеджмент Корпорейшн», ТОВ «Лібеті Стайл» та ТОВ «НВО «Трансенергобуд» були укладені Договори з організації транспортних перевезень, які є ідентичними за своїм змістом та укладені усі чотири в один день - 01.10.2014 року.

Відповідно до умов вказаних договорів, замовник (позивач) замовляє, приймає та сплачує, а виконавець здійснює організацію перевезення вантажів. Умови щодо предмету, термінів виконання, розміру винагороди кожної окремої послуги визначаються у актах виконаних робіт, які є невід'ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов договорів, позивачем надано суду копії рахунків на оплату, податкових накладних та акти здачі-приймання робіт (послуг). У рахунках та податкових накладних міститься лише найменування послуги - «транспортні послуги». У актах здачі-приймання робіт (послуг) указані адреси кінцевого пункту транспортного перевезення, кількість таких перевезень та ціну. Попри це, товарно-транспортних документів на перевезення матеріали справи не містять, як і не містять документів для встановлення обставин щодо фактичного здійснення господарських операцій, як-от: якими транспортними засобами здійснювались перевезення; який товар перевозився, куди саме і кому саме здійснювались такі перевезення, ким навантажування/розвантажувався товар, хто приймав товар, хто звіряв кількість вантажу, стан вантажу у транспортному засобі із супровідними документами, тощо). Наданими позивачем документами не розкривається зміст та обсяг організації перевезення; відсутні і замовлення на організацію перевезень вантажу, як це передбачено умовами договорів, як і відсутні будь-які інші супровідні документи, які б дозволяли розкрити зміст та обсяг господарської операції, мету її вчинення в цілях господарської діяльності позивача, ідентифікувати осіб, причетних до вчинення таких операцій.

Як свідчать обставини справи, таких документів позивачем не надано і під час перевірки, про що відображено у акті перевірки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у спірному випадку надані позивачем вищевказані документи (рахунки, податкові накладні та акти) є не достатніми доказами, які відображають реальність господарських операцій, приймаючи до уваги надані податковим органом докази фактичної, технічної, технологічної неможливості контрагентів до вчинення дій, що становлять зміст господарської операції з перевезення, як-от: відсутність персоналу, основних фондів, транспортних засобів тощо.

Так, з наданої податковим органом податкової інформації та звітності по контрагентам позивача (податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ, податкові декларації з податку на прибуток підприємств, копії облікових карток суб'єктів господарювання, інформації ІС «Податковий блок», що відображена у акті перевірки) вбачається відсутність у контрагентів позивача достатніх трудових ресурсів (ТОВ «НВО «Трансенергобуд» - штатна чисельність працюючих - 7 осіб; ТОВ «Лібеті Стайл» - 2 особи; ТОВ «Глобал Менеджмент Корпорейшн» - 3 особи; ТОВ «Монтаж-Систем Груп» - 1 особа), відсутність декларування основних засобів; відсутність основних фондів, в тому числі транспортних засобів, відсутність виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень тощо.

З наданої податковим органом інформації вбачається, що основними видами діяльності згідно з КВЕД вказаних контрагентів є: оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; неспеціалізована оптова торгівля; представництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; будівництво житлових і нежитлових будівель. Надання послуг транспортного перевезення не вбачається.

Як зазначалось вище, позивачем жодними доказами не спростовані висновки податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій перевезення, покладені в основу ухвалених ним податкових повідомлень-рішень, а тому відсутні правові підстави для висновку про їх протиправність.

У спірних правовідносинах колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у спорах з подібними правовідносинами.

Так, у своїй постанові від 27.03.12р. ВСУ зазначив, що «про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку».

У постанові Верховного Суду України від 22.09.15р. у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд України вказав, що «обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару».

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції сплату судового збору на подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення рішення у справі, судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції підлягає стягненню з апелянта у розмірі 19 799,48 грн.

Керуючись ст.ст.195, 196, 202, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.15р. у справі №826/24854/15 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.15р. у справі №826/24854/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (адреса: 04213, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, 58; ) до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 19 799 (дев'ятнадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 29.03.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.