Справа № 2-а-1863/08/1570
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2012 р.Справа № 2-а-1863/08/1570

Категорія: 10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, щодо не здійснення виплати недоплаченої разової щорічної грошової допомоги позивачу, як інваліду війни ІІ групи за 2007 рік з 09.07.2007 року в розмірі, передбаченому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради виплатити недоплачену разову щорічну грошову допомогу на користь інваліда війни ІІ групи - ОСОБА_4, за 2007 рік у сумі 2920,48 грн. Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок розміру раніше виплаченого підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни ІІ групи у відповідності до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в розмірі визначеному нормою цього Закону, яка діяла у відповідній редакції за період з 30 березня 2005 року по01.01.2006 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2009 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4, є інвалідом війни 2 групи, і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується: посвідченням серії Є № 026256 від 30.03.2005 року, в якому зазначено, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.7).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993р.№3551-Х11 зі змінами, щорічно, до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків.

Позовні вимоги позивача про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня, за 2004 рік не підлягає задоволенню, оскільки з наданого до суду позивачем посвідчення вбачається, що йому статус інваліда війни II групи присвоєно -30.03.2005 року, тобто право у позивача на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком виникло лише в 2005 році.

Згідно приписів ст.34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»визначено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам війни II групи у розмірі 330 гривень.

Відповідно до ст. 30, 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", здійснюється інвалідам війни 2-ї групи у розмірі - 330 грн., та зупинено на 2006 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.

Положення ст. 34 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік" та ст. 30, 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" є чинним, оскільки не визнавалося Конституційним судом неконституційним, а тому позовні вимоги позивача, щодо визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та про зобов'язання виплатити не виплачені суми щорічної разової допомоги до 5 травня за 2006 рік, не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, суд виходив з права позивача на означену грошову допомогу, в порядку Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з кратності мінімальної пенсії за віком і того, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнані неконституційними положення норм Законів України "Про Державний бюджет на 2007 рік", якими встановлювались інші критерії визначення розміру допомоги.

Проте з такими висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

За приписами статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, з розрахунку кратності мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зазначеним особам допомога до 5 травня передбачена у грошовому виразі без застосування кратності мінімальної пенсії за віком.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня.

Отже, для вирішення зазначеного спору суду необхідно було визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути одночасно врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено ним, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих правовідносинах, суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 і від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнано неконституційними положення Законів України "Про Державний бюджет України на 2007 і 2008 роки", якими зупинялись на ці роки дія статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме дату нарахування і виплату позивачеві органами праці та соціального захисту населення щорічної грошової допомоги, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" були діючими, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин відповідач на період виплати позивачеві щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2007 році діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України, а тому правових підстав для стягнення різниці у цих виплатах немає.

Позивач є пенсіонером Міністерства Внутрішніх Справ, що підтверджується посвідченням № 855 від 12.10.1976 року. Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»позивачу була призначена пенсія за вислугу років.

З довідки ГУ МВС України в Одеській області № 14/1-1121, вбачається, що ГУ МВС України в Одеській області щомісячно в період до 01.01.2007 року нараховувало та сплачувало пенсію та підвищення до пенсії позивачу у відповідності до Закону України від 15.06.2004 року „Про внесення змін до ст. 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (набирав чинності з 1 січня 2005 року).

У відповідності до ст. 99 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", ГУ МВС України в Одеській області передав свої повноваження, щодо нарахування та виплати пенсій осіб звільнених з служби до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

З довідки ГУМВС вбачається, що позивачу виплачувалася надбавка до пенсії в період: з 01.04.2005 року в розмірі 69,69 гривен, з 01.01.2006 року в розмірі 140 гривен, з 01.04.2006 року в розмірі 143,60 гривен, з 01.10.2006 року в розмірі 146,40 гривен та з 01.01.2007 року встановлена надбавка в розмірі 152 гривни, (а.с. 74), з 15.02.2008 року ГУПФУ в Одеській області розрахувало розмір пенсії-позивача з якого вбачається, що нарахована надбавка до пенсії розрахована в меншому розмірі ніж передбачено діючим законодавством. (а.с. 53).

Відповідно до п. „б" ст.15 Закону України „Про внесення змін і доповнень до Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 25.03.1996 року № 103/96-ВР, визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються інвалідам війни II групи в розмірі на 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», від 04.04.2006 року № 3591-IV, внесено зміни до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», та визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, (п. "б" ст. 1-2 Закону - особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України), які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Приписами Закону України „Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 5 жовтня 2005 року, (Закон в цій частині набрав чинності з 01 січня 2006 року), частину 4 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в новій редакції, а саме, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються інвалідам II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 1 ст. 28 Закону „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (редакція від 23.12.2004 року).

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частино першої ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, а тому суд не бере до уваги посилання відповідачів на ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії за вислугу років, як учасник бойових дій.

Статтею 63 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік", прожитковий мінімум на 2005 рік для осіб, які втратили працездатність, визначено в розмірі -332 гривні.

Статтею 65 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", прожитковий мінімум на 2006 рік для осіб, які втратили працездатність визначено: з 1 січня -350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

З урахуванням зазначеного суд зазначає, що проведення перерахунку розміру надбавки до пенсії позивача та здійснення виплати недоплаченої суми надбавки до пенсії ОСОБА_4, повинно бути покладене на відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, та вважає необгрунтованим посилання відповідача з приводу того, що органи Пенсійного фонду України не є правонаступниками органів Міністерства оборони України з питань призначення та перерахунку пенсій в період до 01.01.2007 року, оскільки державою зазначені функції передані до органів Пенсійного фонду згідно ст.99 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", а відповідач ГУ МВС України в Одеській області, який здійснював ці функції до 01.01.2007 року позбавлений компетенції та бюджетного фінансування щодо призначення, перерахунку надбавки пенсіонерам Міністерства Внутрішніх Справ України та проведення виплат з питань пенсійного забезпечення, а тому суд не може зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області поновити порушені права позивача.

В ч.2 ст. 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за доцільне з метою повного захисту прав та інтересів ОСОБА_4, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок розміру раніше виплаченого підвищення до пенсії ОСОБА_4, як інваліду війни II групи у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в розмірі визначеному нормою цього Закону, яка діяла у відповідній редакції за період з 30 березня 2005 року по 01.01.2006 року

Позовні вимоги позивача про зобов'язання виплатити недоплачене підвищення до пенсії за період з 01 січня 2006 року по 01 січня 2007 року не підлягають задоволенню, оскільки з 01.01.2006 року змінено редакцію ст. 15 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", та ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Тобто, посилання апелянта на пропуск позивачем строку давності є безпідставним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову Постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 183-2, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2009 року по справі № 2-а-1863/08/1570, - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії, - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок розміру раніше виплаченого підвищення до пенсії ОСОБА_4, як інваліду війни ІІ групи у відповідності до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в розмірі визначеному нормою цього Закону, яка діяла у відповідній редакції за період з 30 березня 2005 року по 31.12.2005 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3