Справа № 2а-2758/10
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2010-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Стрепка Н.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Личаківському районі м. Львова про визнання протиправною бездіяльності суб»єкта владних повноважень та стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії «Дітям війни» за період з 09.07.2007року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008року по 31.12.2009 роки, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач 11 лютого 2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» за період з 09.07.2007року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008року по 31.12.2009 року.

Обґрунтовує позов тим, що він відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно із статтею 6 цього ж Закону йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога йому не виплачувалась.

В судове засідання позивач не прибув, просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова ОСОБА_3, що діє згідно довіреності від 14.04.2010року №3128/06-08 в судове засідання не з»явилася, напередодні судового засідання подала суду заяву, якою просить розглядати справу у письмовому провадженні, заперечила проти позову. З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати його розмір за відсутності поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини. Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, тому кошти на виплату оскаржуваного підвищення в 2007 році були відсутні. Крім цього, позивачу починаючи з 01.01.2008 року встановлено підвищення у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважає позов безпідставним, просить відмовити у задоволенні такого та застосувати строк звернення до адміністративного суду відповідно до ст.ст.99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

До таких висновків суд прийшов, виходячи з наступного.

Дійсно, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-VI установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею першою цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Встановлено, що позивач народився 14 жовтня 1944 року і підпадає під категорію «дитина війни» (а.с.4).

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 статті 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Отже, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року було відновлено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Судом встановлено, що всупереч Рішенню Конституційного Суду України ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова оспорювана позивачем надбавка з липня по грудень 2007 року не виплачувалась, а починаючи з 01.01.2008 року виплачувалась тільки в розмірі 10% від прожиткового мінімуму, хоч повинна була виплачуватись відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Разом з тим, відповідно частини 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах річного строку звернення до адміністративного суду.

Встановлено, що позивач звернувся до суду 11.02.2010 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід застосувати правові наслідки пропущення строку звернення до суду, визначеного ст..99 КАС України і в задоволенні позовних вимог про донарахування і стягнення надбавки «як дитині війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 11.02.2009 року суд відмовляє за пропуском річного строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 недоплачену соціальну допомогу як «дитині війни» за період з 11.02.2009 р. по 31.12.2009 р., то в цій частині позов підставний.

Так, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, тому її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частин 1,2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Представником відповідача не надано суду достатніх безперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності за період з 11.02.2009 року по 31.12.2009 року. Отже, вимоги за зазначений період підлягають до задоволення.

Задовольняючи частково позов, судом не беруться до уваги заперечення відповідача стосовно невизначеності розміру мінімальної пенсії за віком.

Зясовано, що законодавчо не визначено розмір мінімальної пенсії за віком відносно «дітей війни». Беручи до уваги, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» в цілому і, зокрема стаття 6, не суперечить Конституції України, то в даному випадку суд вважає застосувати правила, передбачені пунктами 3 та 4 ст. 8 КАС України про те, що звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. В даному випадку слід застосувати ч. 7 ст. 9 КАС України, якою встановлено можливість у разі відсутності закону, що регулює відповідні правові відносини, застосовувати закон, що регулює подібні правові відносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права.)

В пенсійному законодавстві розмір мінімальної пенсії за віком передбачений в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір немає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що неможливо прийняти до уваги положення ч.3 ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки, наявність такої норми та відсутність іншого визначеного на законодавчому рівні мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації визначених Конституцією гарантій, визначеної ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова може здійснити доплату до пенсії позивачу з розрахунку 30 відсотків від розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачу повинна бути донарахована щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 11.02.2009 року по 31.12.2009 року за мінусом вже здійсненої часткової виплати.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 122, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

постановив:

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо нарахування щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановлену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 11.02.2009 р. по 31.12.2009 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Личаківському районі м.Львова нарахувати щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановлену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідну виплату за період з 11 лютого 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням абзацу 1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням частково виплачених сум за вказаний період.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Стрепко Н.Л.