Справа № 826/6231/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6231/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Шутовської І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в АР Крим, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення суми страхового відшкодування

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернулася в Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в АР Крим, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просила:

визнати неправомірною бездіяльність Держаної фіскальної служби України та ГУ Міндоходів в АР Крим стосовно неприйняття належних заходів з виплати їй страхової суми за втрату працездатності в результаті інвалідності, що сталася під час виконання службових обов'язків;

стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача страхову суму за втрату працездатності в результаті інвалідності, що сталася під час виконання службових обов'язків в розмірі 178 334 грн. 52 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що інвалідність позивача не є спричиненою нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідок Головного управління Міндоходів в АР Крим від 04.10.2013 № 32/04-57 та Державної податкової служби в АР Крим від 01.11.2012 № 70/04-0040 ОСОБА_2 працювала в органах державної податкової служби Автономної Республіки Крим з 02.12.1991 до 25.01.2012; в Державній податковій службі в АР Крим з 26.01.2012 до 02.11.2012 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб ДПС в АР Крим (том 1 а.с. 11-12).

30 жовтня 2012 року позивачу на підставі акту огляду МСЕК №1860 встановлено II групу інвалідності зі степенем втрати професійної працездатності у відсотках - 70%, у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків в органах державної податкової служби, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого Серія КР-1 №001763 та довідкою до акту огляду МСЕК Серія КР-12 №002022, при цьому причиною інвалідності зазначено - загальне захворювання (том 1 а.с. 13-14).

Після звільнення з органів державної податкової служби, 16.11.2012 ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» із заявою про виплату страхової суми в зв'язку з втратою працездатності під час виконання службових обов'язків (том 1 а.с. 21), на яку отримала відповідь від 17 січня 2013 року № 180-22/19 про те, що станом на 28.12.2012 страхові платежі, призначені для здійснення страхових виплат, повністю використані, у зв'язку з чим позивачу відмовлено у страховій виплаті (том 1 а.с. 22) та листом від 18.02.2013 № 1793-22/1 повернуто заяву позивачу (том 1 а.с. 20).

06 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до Начальника ГУ Міндоходів в АР Крим, в якій просила надати їй інформацію про строки страхової виплати та забезпечення страхової виплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 р. №349 (том 1 а.с. 19), на яку отримала лист ГУ Міндоходів в АР Крим від 23.12.2013 №Т/1780/05-58, в якому заявнику роз'яснювалося про неможливість здійснення відповідних виплат з посиланням втрату чинності Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» та відсутності роз'яснень Міністерства доходів і зборів України стосовно нового порядку з виплат страхових сум (том 1 а.с. 23).

08 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Міністерства доходів та зборів України та Міністра доходів та зборів України з заявами про виплату страхової суми у зв'язку з втратою працездатності в період виконання службових обов'язків (том 1 а.с. 16-17).

24 лютого 2015 року позивач повторно звернулася до Державної фіскальної служби України, як правонаступника Міністерства доходів та зборів України, з заявою щодо виплати страхової суми, на яку отримала відповідь від 19.03.2015 №2513/Т/99-99-03-03-02-14, в якій зазначалося, що ДФС України на підставі Закону України від 10.04.2014 р. №1200-VII припинено здійснення особистого страхування посадових осіб контролюючих органів та укладання договорів із страховими компаніями, при цьому заявнику запропоновано було звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду (том 1 а.с. 17, 18, 30).

На думку колегії суддів, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження

і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст. 347 ПК України (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за останньою посадою, а у разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року затверджено порядок та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного

бюджету.

Обов'язковому державному особистому страхуванню підлягають посадові особи органів державної податкової служби

Пунктом 3 Порядку встановлено, що Страхові платежі сплачуються Державною податковою службою (далі - страхувальник) до 25 числа кожного місяця у розмірі 0,25 відсотків фонду оплати праці, включаючи встановлені чинним законодавством доплати та надбавки застрахованих минулого місяця. Облік надходжень страхових платежів і виплат страхових сум повинен вестися окремо від надходжень і виплат за іншими видами страхування. Витрати страховика на здійснення страхування становлять не більше 6 відсотків страхових платежів.

Згідно п. 5-7 Порядку страховик виплачує страхові суми:

а) у разі загибелі або смерті застрахованого під час виконання службових обов'язків його спадкоємцям - у розмірі десятирічної заробітної плати застрахованого за останньою посадою, яу він займав;

б) у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б" цього пункту, в зв'язку з загибеллю (смертю) або втратою працездатності (далі - страхова подія) провадиться з урахуванням раніше виплачених страхових сум за цю страхову подію. При цьому страхова сума виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.

З вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до страховика протягом трьох років з дня настання страхової події.

Виплата страхових сум провадиться у семиденний термін з дня одержання страховиком всіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців.

У разі відмови у виплаті страхової суми страховик у семиденний термін письмово повідомляє про це застрахованого або його спадкоємців у відповідний орган державної податкової служби із зазначенням причини відмови.

Спори між застрахованим (його спадкоємцями) і страховиком щодо виплати страхової суми вирішуються в установленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу.

Це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно п. 3, 4 цього положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п. 19 Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 3 Положення встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно п. 26 цього Положення особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров'я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання: (…).

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок настав, зокрема під час виконання трудових обов'язків (в тому числі і під час відрядження). При цьому, факт доведення причинно-наслідкового зв'язку в даному випадку має бути доведений, та визначений відповідною медико-соціальною комісією під час встановлення такій особі інвалідності.

Загальне захворювання, як причина інвалідності визначається за залишковим принципом, тобто якщо інвалідність не спричинена нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням, то її причиною визнається загальне захворювання. До загального захворювання прирівнюють нещасний випадок невиробничого характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, причинами якої є «загальне захворювання», при цьому з вказівкою на умови та характер праці - «робота в кабінетних умовах», з чого не можливо визначити, що встановлена позивачу інвалідність настала у зв'язку із виконанням нею трудових обов'язків, як і було вірно зазначено судом першої інстанції.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2015 року у справі № 813/991/14.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2016 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.