Справа № 534/2842/15-а
Суддя: Куц Т. О.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 534/2842/15-а
Провадження 2-а/534/14/16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Куц Т.О.

при секретарі Ребриній О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Маслової О.С.

представника відповідача

Полтавського обласного військомату Хорошун О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, оскільки приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістані в період з квітня 1979 по листопад 1980 року. 26.06.2012 р. його визнано інвалідом ІІ групи у зв`язку з захворюванням , яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби , що підтверджується довідкою МСЕК від 26.06.2012 р.

Листом №10/677 від 13.11.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що підстав для розгляду поданих ним документів не має, посилаючись на те,що Постанова КМУ від 25.12.2013 №975 на позивача не поширюється, оскільки набрала чинності 01.01.2014р., а інвалідність позивачу встановлена повторно з 26.06.2012р., тобто дія даного законодавчого акту на нього не поширюється. Вважає такі дії відповідача протиправними та просить визнати протиправними рішення Міністерства Оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги внаслідок настання другої групи інвалідності , пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби , у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму , встановленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та з обов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності , у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму , встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В судовому засіданні представник позивача Маслова О.С. позов підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача Полтавського обласного військомата проти позову заперечувала , посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшли письмові заперечення, згідно яких позов не визнають повністю, посилаючись на те, що інвалідність позивачу була встановлена 26.06.2012 р., тобто до набрання чинності ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01.01.2014 р., вважають , що в даному випадку необхідно застосовувати ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону № 328-V від 03.11.2006 р., а також затвердженої на його виконання постанови КМУ від 28.05.2008 р. № 499 , просять в задоволенні позову відмовити повністю .

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах з 01.11.1978 р. по 11.12.1980 р., в тому числі у діючій армії з 04.04.1979 р. по 15.11.1980 р., є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи відповідно до довідки МСЕ № 0038678 від 26.06.2012 р., приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан, де отримав контузію та множинні осколкові поранення,що підтверджується довідкою з військової частини від 15.08.1985 р., свідоцтвом про хворобу від 18.07.2006 р. , посвідченням серії НОМЕР_1 та військовим квитком НОМЕР_2 (а.с.6-10, 12-14) .

Згідно акту судово медичного дослідження № 1953 встановлено, що ОСОБА_1 в серпні 1980 р. на території республіки Афганістан під час мінометного обстрілу був поранений осколком розірвавшоїся міни в голову та в верхні кінцівки , лікувався в шпиталі, шрами на голові та правої верхньої кінцівки є результатом загоєння ран по своїх морфологічних характеристиках не протирічать періоду бойових дій на який вказує обстежуваний (а.с.11).

Таким чином, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року.

Для реалізації вказаного права, позивачем було подано відповідну заяву та всі необхідні документи Комсомольсько Козельщинському ОМВК для нарахування та виплати йому вищезазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Міністерство оборони України не визнало право позивача на отримання допомоги як інваліда ІІ групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов"язку, посилаючись на те, що дія постанови КМУ від 25.12.2013р. № 975 поширюється тільки для військовослужбовців та звільнених осіб , які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014 р.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 16 вказаного Закону в первинній редакції передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 №328-V, який набрав чинності 01.01.2007, статтю 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, зокрема, частина друга статті передбачала, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Постанова №975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки інвалідність позивача настала 26.06.2012 р. то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.

З метою реалізації положень статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розроблено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Постанова № 499).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Постанови №499 (у редакції від 28.05.2008 року) одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Також вказаним підпунктом передбачений розмір грошового забезпечення.

Водночас частина друга статті 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 КАСУ загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Постанову №499, а Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Так, Постанова №975 від 25.12.2013 р. визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), і не впливає на право.

Відповідно до ст. 6 зазначеної Постанови №975 від 25.12.2013 р. одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Постанова №975 від 25.12.2013 р. є нормативно - правовим актом, який передбачає процес призначення і виплати одноразової грошової допомоги, в той час як Постанова № 499 передбачає порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, тому зазначення в зверненні про призначення та виплату одноразової грошової допомоги є достатнім для вирішення питання щодо її виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», ст. ст.9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суддя -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити .

Визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності , пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму , встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності , у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму , встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя підпис Т.О.Куц

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.О. Куц