Справа № 802/155/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2016 р. Справа № 802/155/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

суддів Крапівницької Н.Л., Мультян М.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дєгтєрьова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Українського науково-дослідного інституту цивільного захисту,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення на його користь з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (надалі - ДСНС України) недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 47 967,04 грн., а також податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5573,72 грн. та військового збору у розмірі 557,37 грн., що були утримані із сум вже виплаченої йому частини допомоги.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив службу в Українському науково-дослідному інституті цивільного захисту ДСНС України (надалі - УкрНДІЦЗ) на посаді заступника начальника відділу технічного регулювання науково-дослідного центру технічного регулювання. Відповідно до наказу в.о. голови ДСНС України Шкіряка З.Н. № 183 від 03.04.2015 року його було звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України. Крім того, згідно з наказом начальника УкрНДІЦЗ Кропивницького В.С. № 38 о/с від 03.04.2015 року позивача виключено з кадрів ДСНС України та встановлено, що його вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби станом на 03.04.2015 року становить 29 роки 04 місяці 09 днів. Розмір нарахованої ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби склав 85 125,15 грн. Однак фактично йому було виплачено тільки 37 158,11 грн., що підтверджується листом-відповіддю УкрНДІЦЗ № 93/7-37 від 13.01.2016 року. Таким чином, заборгованість з виплати спірної допомоги становить 47 967,04 грн. При цьому позивач просить стягнути суму цієї заборгованості в судовому порядку, посилаючись на те, що за чинним законодавством виплата допомоги має відбутись при звільненні особи зі служби, тоді як відповідач проводить її виплату невеликими частинами і тривалий час. Крім того, на думку позивача, в силу вимог п. 168.5 ст. 168 та пп. 1.2 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України із сум одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не утримуються. Відтак з відповідача слід стягнути податки та збори в загальній сумі 6131,09 грн., що були утримані із фактично виплачених сум спірної допомоги.

Під час судового розгляду справи позивач на підставі ст.ст. 51, 137 КАС України зменшив розмір заявлених позовних вимог та остаточно просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 35 867,04 грн., яка залишається невиплаченою на час розгляду справи, а також податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5573,72 грн. та військовий збір у розмірі 557,37 грн., утриманих із сум одноразової грошової допомоги, виплаченої позивачу станом на дату звернення до адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та надала пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2016 року на підставі ст. 52 КАС України за згодою позивача допущено заміну первинного відповідача ДСНС України на належного відповідача - УкрНДІЦЗ.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача заперечив з мотивів, викладених у наданих суду письмових запереченнях. Пояснив, що Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 23.01.2015 року № 475, не визначено конкретного строку виплати одноразової грошової допомоги. При цьому виплата грошової допомоги звільненим особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється в межах кошторисних призначень на грошове забезпечення. Оскільки паспортом бюджетної програми УкрНДІЦЗ на 2015 рік не було передбачено видатків на виплату грошової допомоги звільненим співробітникам інституту в повному обсязі, виплата такої допомоги проводилась частинами. У 2016 році ситуація з кошторисними призначеннями на такі видатки не змінилась і виплата допомоги також здійснюється поетапно, залежно від фінансування. Заборгованість перед позивачем станом на 24.03.2016 року складає 35 867,04 грн. та має бути погашена до кінця року. Водночас представник позивача вважає безпідставними доводи позивача про те, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту не підлягає оподаткуванню. При цьому зазначає, що така допомога є компенсаційною виплатою і з неї належить утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Положення пункту 168.5 статті 168 ПК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони пов'язані із виконання обов'язків несення служби. Натомість спірна грошова допомога виплачується особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби. Просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу цивільного захисту у період з 01.10.1988 року по 03.04.2015 року та на час звільнення зі служби працював на посаді заступника начальника відділу технічного регулювання науково-дослідного центру технічного регулювання УкрНДІЦЗ. Спеціальне звання позивача - полковник служби цивільного захисту.

Відповідно до наказу в.о. голови ДСНС України Шкіряка З.Н. № 183 від 03.04.2015 року ОСОБА_3 звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України на підставі пп. 3 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11.07.2013 року, з правом носіння форменого одягу.

Згідно з наказом начальника УкрНДІЦЗ Кропивницького В.С. № 38 о/с від 03.04.2015 року позивача виключено з кадрів ДСНС та знято з усіх видів забезпечення. Крім того, цим ж наказом визначено, що вислуга років ОСОБА_3 для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 29 років 04 місяці 09 днів.

Як вбачається з листа УкрНДІЦЗ за № 93/7-37 від 13.01.2016 року, сума одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що підлягає виплаті позивачу, становить 85 125, 15 грн. При цьому залишок невиплаченої суми складає 47 967,04 грн.

Водночас, згідно з довідкою відповідача про заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового і начальницького складу УкрНДІЦЗ станом на 24.03.2016 року, залишок суми невиплаченої грошової допомоги позивачу ОСОБА_3 складає 35 867,04 грн.

Вказана сума визнається обома сторонами і є безспірною. Відтак, даючи оцінку доводам позивача про її примусове стягнення та запереченням відповідача, які ґрунтуються на відсутності законодавчо визначеного строку виплати одноразової грошової допомоги, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України службою цивільного захисту є державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст. 125 цього Кодексу держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов'язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 1.3 Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженої наказом МНС України № 447 від 10.06.2008 року, чинної на момент звільнення позивача зі служби цивільного захисту (далі - Інструкція), до грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби (п. 1.6 Інструкції).

В силу положень п. 15.1 Інструкції особам рядового і начальницького складу, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата грошового забезпечення провадиться тим, хто обіймав на день звільнення посади, - до дня здачі справ включно, при цьому на здавання справ надається не більше 10 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення.

Крім того, особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (п. 15.3 Інструкції).

Аналогічні положення містяться в Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 23.04.2015 року № 475.

Отже, за змістом наведених вище законодавчих норм спірна одноразова грошова допомога є допомогою, яка виплачується при звільнені зі служби осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Тобто право цих осіб на отримання допомоги виникає у зв'язку із звільненням зі служби, так само як і обов'язок відповідного органу з її виплати. При цьому, на переконання суду, виходячи з суті та характеру такого допомоги, вона підлягає виплаті одночасно із звільненням особи зі служби або відразу після цього, разово, тобто однією сумою, а не частинами.

Вказаний висновок підтверджується і тією обставиною, що правовідносини УкрНДІЦЗ, як роботодавця, та ОСОБА_3, як працівника, фактично припинилися в день звільнення останнього зі служби. Водночас в силу вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України, норми якого можуть бути застосовані до існуючого спору, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відтак посилання відповідача на можливість виплати належної позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги частинами протягом невизначеного строку є безпідставними та до уваги судом не беруться.

Крім того, не заперечуючи залишок заборгованої позивачу допомоги в сумі 35 867,04 грн., відповідач вказує на відсутність бюджетних асигнувань УкрНДІЦЗ, необхідних для його погашення.

Однак суд зазначає, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені є безумовною та не може ставитись у залежність від бюджетного фінансування, якщо таке право гарантоване державою і закріплене у законодавчих актах.

Згідно із ст. 8 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у Рішенні від 08.11.2005 року (заява № 63134/00) у справі "Кечко проти України" звернув увагу на те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (пункт 23 Рішення Суду). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (пункт 26 Рішення Суду).

Аналогічна позиція наведена і в Рішенні Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі "Бурдов проти Росії".

Такий підхід узгоджується і з практикою Конституційного Суду України, відповідно до якої законодавство, що визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Зокрема, у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України дійшов висновку, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 27.11.2008 року № 26-рп/2008).

Отже, вирішальне значення для висновку суду про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що оскільки за змістом ст. 125 Кодексу цивільного захисту України достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту гарантується державою, що з урахуванням положень Інструкції включає також нарахування і виплату цим особам одноразової грошової допомоги при звільненні, то відповідні зобов'язання повинні виконуватись державою беззастережно.

Таким чином, невиплачена позивачу ОСОБА_8 станом на дату постановлення судом рішення одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 35 867,04 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Перевіряючи підставність позовних вимог в частині стягнення на користь позивача податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5573,72 грн. та військового збору у розмірі 557,37 грн., утриманих з фактично виплачених йому сум допомоги станом на 01.01.2016 року, суд керується такими мотивами.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Водночас вичерпний перелік доходів, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначено у ст. 165 ПК України.

Так, в силу положень пп. "и" пп. 165.1.1 п. 165 цієї статті Кодексу до таких доходів належить сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв'язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Проте абзацом 2 вищевказаного підпункту встановлено, що передбачені ним винятки не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності.

Відтак суд доходить висновку, що спірна одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту не відноситься до тих видів доходу, які не повинні включатися до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а отже підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, позивач також посилається на положення пункту 168.5 статті 168 ПК України, відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Разом з тим, суд зауважує, що виплата одноразової грошової допомоги звільненим особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не пов'язана з виконанням обов'язків несення служби, а тому вимоги пункту 168.5 статті 168 ПК України на випадки виплати такої допомоги не поширюються.

З огляду на викладене суд вважає правомірним утримання відповідачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб при виплаті позивачу ОСОБА_8 спірної одноразової грошової допомоги.

Крім того, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово до 01.01.2015 року встановлюється військовий збір.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VІІІ від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року, передбачено, що оподаткування військовим збором продовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Згідно з пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України).

Як вже зазначалось, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту є доходом в розумінні положень ст.ст. 163, 165 ПК України, а відтак з неї належить утримувати військовий збір.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що відповідачем правомірно та з дотриманням вимог податкового закону утримано військовий збір в розмірі 557,37 грн. з сум фактично виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, а саме в частині стягнення на його користь з відповідача УкрНДІЦЗ недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 35 867, 04 грн. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Звернувшись до суду з позовними вимогами майнового характеру, позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти на загальну суму 41 998,13 грн. При цьому судом задоволено вимоги в частині стягнення коштів в сумі 35 867,04 грн., що складає 85,4% від загального розміру позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у цій справі, а саме судовий збір в розмірі 470,72 грн. (551,2х85,4% /100%).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Українського науково-дослідного інституту цивільного захисту (ідентифікаційний код 37814631) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) невиплачену одноразову грошовому допомогу при звільненні в розмірі 35 867 (тридцять п'ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 04 коп. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 470 (чотириста сімдесят) грн. 72 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Українського науково-дослідного інституту цивільного захисту (ідентифікаційний код 37814631).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді Крапівницька Наталя Леонідівна

Мультян Марина Бондівна