Справа № 725/956/16-а
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/956/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016. Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Стоцька Л. А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про зобов'язання призначити щомісячне грошове утримання судді у відставці ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про зобов'язання призначити щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Посилалася на те, що працювала на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області.

Наказом голови Апеляційного суду Чернівецької області №05-02/9-к від 15.02.2016 року її було звільнено зі штату Апеляційного суду Чернівецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

16.02.2016 вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях з заявою про призначення та виплату щомісячного грошового утримання судді.

Однак, згідно листа №2718/10 від 25.02.2016 року Управлінням було відмовлено у призначенні та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

З вказаною відмовою вона не погоджується та вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається із заробітної плати за останньою посадою на час виникнення права на отримання зазначеної виплати.

За таких обставин, враховуючи те, що стаж її роботи на посаді судді складає 22 роки 1 місяць 16 днів, а тому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у неї виникло у грудні 2013 року.

Просила визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях у призначенні їй щомісячного грошового утримання у розмірі відповідно до вимог чинного законодавства та зобов'язати відповідача призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотки заробітної плати судді.

04.03.2016 року по адміністративній позовній заяві до Управління пенсійного фонду України в м. Чернівці було відкрито скорочене провадження.

23.03.2016 року відповідачем через канцелярію суду було подано заперечення проти позову та заяву про розгляд справи в загальному порядку.

Розглядаючи подану заяву, суд виходить із положень ч.4 ст.183-2 КАС України, у відповідності до яких суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для розгляду даної справи в загальному порядку.

За таких обставин, оцінивши обставини, викладені позивачем у своєму позові, та зазначені відповідачем обставини в письмових запереченнях на позов, вважаю, що є достатні підстави для прийняття в порядку скороченого провадження законного та обгрунтованого судового рішення.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, починаючи 30.12.1993 року обіймала посаду судді у різних судових інстанціях.

Наказом голови Апеляційного суду Чернівецької області №05-02/9-к від 15.02.2016 року позивача було звільнено зі штату Апеляційного суду Чернівецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.8).

Стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 22 роки 1 місяць 16 днів. Зазначена обставина підтверджується довідкою Апеляційного суду Чернівецької області №05-59/2016 від 16.02.2016 року.

Відповідно до положення частини першої статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Контитуцією та законами України.

Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

При вирішення питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені ним у постанові №21-630а14 від 10.02.2015 року, згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Також, зазначене питання регламентовано рішенням Ради Суддів України №84 від 22.06.2007 року, відповідно до якого при розрахунку розміру щомісячно довічного грошового утримання суддям у відставці слід виходити із заробітної плати за останньою посадою, що займав суддя до виходу у відставку на час подання заяви про відставку.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що у ОСОБА_1 виникло право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у грудні 2013 року.

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За змістом ч.3 ст.138 Закону, в редакції чинні на момент виникнення у позивача права на утримання з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/2013, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При вирішенні даного спору, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону у наведеній вище редакції.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 16.02.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях з заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України її відставки.

Проте, листом №2718/10 від 25.02.2016 року Управлінням позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті довічного грошового утримання, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. (а.с.5).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

При вирішення даного публічно-правового спору, суд також враховує положення статті 22 Конституції України, відповідно до яких при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, статус суддів у відставці визначається ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівськавинагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків.

Крім того, Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Зазначена позиція узгоджується з Європейською хартією про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року, Рекомендаціям Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додатку до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення;мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці;для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Також, при вирішення даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення та отримання довічного грошового утримання, а тому вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як було встановлено судом, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп..

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 було задоволено, а тому суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст.ст. 102,109,129,138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст.6, 8, 9, 10, 11, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 183-2 185, 186 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях №2718/10 від 25.02.2016 року в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 16.02.2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях.

Копію цієї постанови не пізніше наступного дня після її прийняття надіслати сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А.