Справа № 815/825/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/825/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Южалкіна Івана Сергійовича, треті особи: приватне підприємство «Юридичне бюро» «КДВ», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішення № 28386397 від 23.02.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Южалкіна Івана Сергійовича (надалі по тексту - відповідач), третя особа - приватне підприємство «Юридичне бюро» «КДВ», в якому просив: скасувати рішення відповідача № 28386397 від 23.02.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати відповідача негайно здійснити реєстраційні дії, а саме: зареєструвати право власності на будівлю та споруду, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності за ОСОБА_1

Ухвалою суду на місці від 10.03.2016 року, яка була занесена до журналу судового засідання залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був засновником третьої особи - приватного підприємства «Юридичне бюро «КДВ». 17 травня 2013 року засновниками були проведені загальні збори засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ», на якому одними із питань, які були вирішені - це вихід ОСОБА_1 зі складу засновників підприємства та передачу йому у власність внеску у формі нерухомого майна, а саме будівлі та споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ПП «Юридичне бюро «КДВ». 16 лютого 2016 року позивач подав заяву про реєстрацію прав власності до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеської області, до якої було додано пакет документів передбачений п. 52, 27-29, 31 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, як оригіналів, так і засвідчених копій з них, а саме: заява про реєстрацію права власності; Технічний паспорт на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомості ПП «Юридичне бюро «КДВ»; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Юридичне бюро «КДВ»; рішення № 17 загальних зборів засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ» про вихід засновника; акт прийому-передачі об'єкта нерухомості від ПП «Юридичне бюро «КДВ» до ОСОБА_3; квитанція про сплату державного збору та сплату за надання витягу з Державного реєстру прав. 23 лютого 2016 року відповідачем прийнято рішення №28386397 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, обґрунтоване тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко передбачено випадок видачі свідоцтва про право власності у зв'язку із виходом засновників, а отже позивач ОСОБА_1, як засновник, який вийшов зі складу ПП «Юридичне бюро «КДВ» має право на майно за рішенням зборів засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити повністю, письмових заперечень на позов не подав.

Представник третьої особи - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судовому засіданні відносно задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Представник третьої особи - приватного підприємства «Юридичне бюро» «КДВ» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 було включено до складу засновників приватного підприємства «Юридичне бюро «КДВ» з 10 листопада 2015 року із внеском до Статутного капіталу ПП «Юридичне бюро «КДВ» грошових коштів у розмірі 725 900,00 грн., що підтверджується рішенням № 16 від 10.11.2015 року (а.с. 108).

Крім того, відповідно до вказаного рішення, до складу засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ» було включено також ТОВ «Інтелхаус» із внеском до Статутного капіталу ПП «Юридичне бюро «КДВ» майна на загальну суму 725 900,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Інтелхаус» проведено 07.02.2014 року, керівником якого є ОСОБА_1, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 102).

11 лютого 2016 року засновниками були проведені загальні збори засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ», на якому одними із питань, які були вирішені - це вихід ОСОБА_1 зі складу засновників підприємства та передачу йому у власність внеску у формі нерухомого майна, а саме будівлі та споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ПП «Юридичне бюро «КДВ» (а.с. 23).

16 лютого 2016 року позивач подав заяву про реєстрацію прав та їх обтяжень до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеської області, яка була прийнята за реєстраційним номером 47683327 (а.с. 86-87), для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт нерухомості. До заяви було додано пакет документі, як оригінали, так і засвідчені копії з них, а саме: Технічний паспорт на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомості ПП «Юридичне бюро «КДВ»; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Юридичне бюро «КДВ»; рішення № 17 загальних зборів засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ» про вихід засновника; акт прийому-передачі об'єкта нерухомості від ПП «Юридичне бюро «КДВ» до ОСОБА_3; квитанція про сплату державного збору та сплату за надання витягу з Державного реєстру прав.

23 лютого 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Южалкіним Іваном Сергійовичем прийнято рішення №28386397 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 58-59).

Надаючи правову оцінку оскарженому рішенню суб`єкта владних повноважень, суд виходив з приписів ч.3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про його правомірність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно на момент виникнення спірних правовідносин (на час звернення до Управління) регламентована Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Отже, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Так, приписами ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 48 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності у зв'язку з передачею майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, подаються:

1) документ, що посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) рішення органу або особи, уповноваженого установчими документами такої юридичної особи або законом, про передачу майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи.

Так, державним реєстратором у рішенні про відмову зазначено наступні підстави для відмови у проведенні реєстрації.

Заявником, ОСОБА_1, надано протокол № 17 від 11.02.2016 року загальних зборів засновників ПП «Юридичне бюро «КДВ» відповідно до якого вбачається, що заявник виходить із складу засновників зазначеного підприємства та йому повертається його вклад до Статутного капіталу Підприємства майном, а саме: будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що оцінено засновниками у сумі 725900,00 грн. З цього приводу зазначено наступне:

1) відповідно до відомостей Державного реєстру прав майно на яке заявляється право власності насправді було вкладом до статутного капіталу ПП «Юридичне бюро «КДВ» не заявника, а ТОВ «ІНТЕЛХАУС» (акт прийому - передачі від 12.11.2015 року);

2) відповідно до ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, а не засновниками підприємства. Зазначені юридичні факти не дають можливості проведення державної реєстрації прав (а.с. 58-59).

Так, відповідно до ст. 113 Господарського кодексу України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Ані Господарським кодексом України, ані іншими законодавчими актами України приватне підприємство не наділено повноваженнями щодо оцінки майна у результаті виходу учасника (засновника).

А також, не передбачено, що засновниками приватного підприємства замість свого грошового вкладу до статутного капіталу можуть у разі виходу забрати у власність майно іншого засновника.

Також, відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб'єктами оціночної діяльності є:

суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Права, обов'язки та відповідальність суб'єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Більш того чинним законодавством взагалі не врегульовано виходу засновників приватного підприємства.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

В силу ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд зазначає, що діяльність органів державної реєстрації регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень - державним реєстраторам, можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Таким чином, задоволення позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача до здійснення дій з проведення держаної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно передбачає втручання в діяльність суб'єкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення.

Суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним владних повноважень, наданих законодавством, оскільки суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх.

Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується як з позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, так і з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Крім того, відповідно до підпункту 10.3 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку всім наданим сторонами на час розгляду справи доказам; суд дійшов висновку, що відповідач - суб'єкт владних повноважень, приймаючи рішення № 28386397 від 23.02.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень діяв виключно у межах своїх повноважень та у повній відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, у зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Южалкіна Івана Сергійовича, треті особи: приватне підприємство «Юридичне бюро» «КДВ», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішення № 28386397 від 23.02.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 березня 2016 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 28 березня 2016 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Южалкіна Івана Сергійовича, треті особи: приватне підприємство «Юридичне бюро» «КДВ», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування рішення № 28386397 від 23.02.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

28 березня 2016 року.