Справа № 806/5380/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"28" березня 2016 р. Справа № 806/5380/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Одемчука Є.В.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю за участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, треті особи: Малочернявська сільська рада Ружинського району Житомирської області , Відділ Держземагентства у Ружинському районі Житомирської області , Товариство з обмеженою відповідальністю "Земюрконсалтинг" , ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції Житомирської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про задоволення позову. Зазначає, що державним реєстратором порушено строки проведення державної реєстрації права власності на майно, при наданні земельної ділянки ОСОБА_5 не погоджено межі суміжного користування. Вважає, що надання третій особі земельної ділянки під майном, яке належить йому як співвласникові майна реформованого КСП "Радянське село", перешкоджає у належному використанні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства Малочернявською сільською радою надано в користування земельну ділянку по АДРЕСА_3.

На підставі рішення Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області XXV сесії VI скликання від 12.11.2013 року "Про затвердження проекту землеустрою" ОСОБА_5 за останнім реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби по АДРЕСА_4, площею 0,2 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.02.2014 з індексним номером 177765453.

Позивач, вважаючи що реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_5 здійснена з порушенням чинного законодавства, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується із цим, виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, державна реєстрація прав на нерухоме майно безпосередньо відноситься до компетенції саме державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 12.11.2013 р. про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 реалізоване, останнім отримано свідоцтво про право власності на землю, а відтак спір у вказаній справі стосується права власності на земельну ділянку, тобто цивільного права. Отже, суд дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства. Такий спір є цивільним, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень в якості відповідача, який не виконував відносно позивача владних управлінських функцій, а виступав в якості рівноправного суб'єкта цивільно-правових відносин.

Вказане випливає з постанови Верховного Суду України, який дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (постанова ВСУ від 04.11.2015 р. справа № 457/1243/13-а, номер у ЄДРСР 53575034).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм чинного законодавства щодо проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, колегія суддів вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд в контексті статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» не може таким вважатись у вказаній справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_5

3- відповідачу/відповідачам: Реєстраційна служба Ружинського районного управління юстиції Житомирської області вул.О.Бурди,23,смт.Ружин,Житомирська область,13600

4-7 третім особам:

Малочернявська сільська рада Ружинського району Житомирської області - вул. Хрустицького,42,с.М.Чернявка,Ружинський р-н.,Житомирська область,13622,

Відділ Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області - вул.Бірюкова,2,смт.Ружин,Житомирська область,13601,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Земюрконсалтинг" - вул..Набережна,7,кв.204,м.Вишгород,Київська область,07300,

ОСОБА_5 - АДРЕСА_6

8- представнику позивача ОСОБА_4, АДРЕСА_7

9 - представнику третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6, АДРЕСА_2,