Справа № 826/22274/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року м. Київ справа № 826/22274/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Северина Юрія Петровича

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Северина Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северин Ю.П., Уповноважена особа, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд, відповідач 2) про:

- зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) стосовно включення його до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297,14 грн.;

- зобов'язання Фонду (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33-Б, ідентифікаційний код 21708016) включити інформацію про ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та інформацію про суму коштів, яка підлягає йому відшкодуванню, у розмірі 111 297,14 грн. (сто одинадцять тисяч двісті дев'яносто сім грн. 14 коп.) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він у ПАТ «Імексбанк» мав депозитний банківський рахунок у доларах США НОМЕР_2, відкритий 29.12.2014 згідно Договору № 1131-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014. Вклад «постійний клієнт». На зазначеному банківському рахунку були розміщені кошти у розмірі 7 000 доларів США 00 центів, що підтверджується банківською випискою по рахунку НОМЕР_2 від 19.01.2015.

Позивач вважає, що кошти розміщені ним на банківському рахунку НОМЕР_2 в АТ «Імексбанк» у розмірі 7 000 доларів США 00 центів, що є еквівалентом 111 297,14 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 27.01.2015 (27.01.2015 в АТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, офіційний курс НБУ української гривні до долара США станом на 27.01.2015 становив: 1 долар США = 15,899591 грн.), в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладом, а він - вкладником.

Після того як позивачу стало відомо про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Імексбанк» та про початок виплат коштів вкладникам банку, останній звернувся до банка-агента - ПАТ «Альфа-банк» з питання отримання своїх коштів, які на момент прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «Імексбанк» знаходились на депозитному рахунку в доларах США НОМЕР_2, втім йому було відмовлено по причині того, що інформація щодо нього в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відсутня.

З цього приводу позивач вважає, що з метою відновлення, на його думку, порушених прав, свобод та інтересів необхідно зобов'язати відповідачів 1, 2, відповідно, надати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1, включити інформацію про нього до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за рахунок Фонду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що за наслідками проведеної перевірки було виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для тримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Результатом таких операцій стало збільшення суми гарантованого відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Такими операціями були правочини здійснені позивачем, а саме 29.12.2014 у філії АТ «Імексбанк» у м. Києві було проведено перерахування коштів з поточного рахунку гр. ОСОБА_4 на депозитний рахунок позивача в сумі 7 000 доларів США 00 центів. При цьому, гранична сума відшкодування від Фонду становить 200 000,00 грн., а тому комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Про штучність та фіктивність спірного правочину і створення правових підстав для отримання позивачем суми гарантованого відшкодування за наведеною вище операцією, міг свідчити зокрема той факт, що ця операція проводилась в той час, коли Банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобов'язань перед іншими клієнтами - кредиторами Банку та не міг своєчасно і в повному обсязі виконувати їх грошові вимоги.

На думку комісії банку, наведена операція була вчинена з наданням окремим кредиторам - клієнтам Банку нічим не обумовленої переваги, порівняно від інших кредиторів з аналогічними вимогами (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), а також про можливе вчинення цими особами - клієнтами Банку спроби здійснити замах на заволодіння коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В наданих письмових запереченнях на адміністративний позов, представник відповідача 1 просив в задоволенні адміністративного позову повністю відмовити.

В судове засідання відповідач 1 та/або його представник не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача 2 подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зауважує, що законодавство не покладає обов'язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників, складання якого входить в обов'язок Уповноваженої особи. Виконавча дирекція Фонду складає Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників.

Оскільки при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому Уповноваженою особою Переліку вкладників, а, як вказує відповідач 2, у нього відсутня будь-яка первинна документація стосовно позивача, Фонд не вчинив жодної протиправної бездіяльності стосовно невключення даних позивача до Загального реєстру.

Також, на переконання відповідача 2, необґрунтованою є вимога позивача про зобов'язання Фонду включити інформацію про позивача та інформацію про суму коштів, яка підлягає йому відшкодуванню до Загального реєстру вкладників, оскільки єдиною підставою для включення позивача до Загального реєстру має бути наявність позивача: в складеному Уповноваженою особою Переліку вкладників або в наданій Уповноваженою особою додатковій інформації про вкладників.

У той же час, як вказує представник Фонду, в разі подання Уповноваженою особою додаткової інформації по позивачу, відповідні заходи, в тому числі й виплата будуть вжиті Фондом автоматично відповідно до вимог Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, а тому, жодних підстав для спонукання Фонду до вчинення відповідних дій у суду немає.

В наданих письмових запереченнях на позовну заяву, представник відповідача 2 просив в задоволенні позову повністю відмовити.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 11.11.2015 відповідача 1 та/або його представника, а також представника відповідача 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) був укладений Договір банківського рахунку № 1009-14/БР (далі - Договір № 1009-14/БР), відповідно до умов якого, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок НОМЕР_3 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (п. 1.1 Договору № 1009-14/БР).

29 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» (далі - Банк) та ОСОБА_4 (особа, що оформила Вклад на користь Вкладника), який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - Вкладник) був укладений Договір № 1131-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від « 20» січня 2014 року. Вклад «Постійний клієнт» (далі - Договір № 1131-14), відповідно до умов якого, на вкладний рахунок НОМЕР_2 було зараховано 7 000 доларів США 00 центів, що підтверджується банківською випискою по вказаному вище рахунку від 19.01.2015.

Як встановлено під час розгляду справи, Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії проблемних» від 15 січня 2015 року № 16/БТ Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» віднесено до категорії проблемних та останньому встановлено наступні обмеження в його діяльності, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» від 26 січня 2015 року № 50, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» № 16, згідно з яким з 27 січня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» - Северина Юрія Петровича. Тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» запроваджено строком на три місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 84 строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» від 21 травня 2015 року № 330, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 травня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» № 105, згідно з яким з 27 травня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання; уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року включно.

Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному веб-сайті Фонду, банком-агентом, що здійснює виплату коштів вкладникам ПАТ «Імексбанк» є ПАТ «Альфа-банк».

Після прибуття з паспортом та ідентифікаційним кодом до відділення ПАТ «Альфа-банк» для отримання відшкодування за вкладом, позивачу стало відомо що його не було включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

У зв'язку з невідшкодуванням позивачу коштів за вкладом в АТ «Імексбанк» останній неодноразово звертався з листами та скаргами до Уповноваженої особи та до Фонду (лист від 04.06.2015, скарга від 18.06.2015).

На момент подання позивачем даного адміністративного позову, відповідей від відповідачів 1, 2 не надходило.

Також судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 189 від 19.10.2015 було змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк». Згідно з даним рішенням, змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» Гаджиєву Сергію Олександровичу з 20 жовтня 2015 року.

Незгода позивача з невключенням його до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також необхідність в зобов'язанні відповідачів 1, 2 вчинити певні дії, обумовили ОСОБА_1 на звернення до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860 (далі - Положення № 14).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону № 4452-VI.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч. 2 статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 ст. 27 Закону № 4452-VI).

Окрім цього, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням від 29 вересня 2014 № 104, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Між тим, після внесення змін до п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Після внесення змін до п. 4 розділу ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом другим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом четвертим розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом шостим цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 за наслідками проведеної перевірки було виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для тримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Результатом таких операцій стало збільшення суми гарантованого відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Такими операціями були правочини здійснені позивачем, а саме 29.12.2014 у філії АТ «Імексбанк» у м. Києві було проведено перерахування коштів з поточного рахунку гр. ОСОБА_4 на депозитний рахунок позивача в сумі 7 000 доларів США 00 центів. При цьому, гранична сума відшкодування від Фонду становить 200 000,00 грн., а тому комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Про штучність та фіктивність спірного правочину і створення правових підстав для отримання позивачем суми гарантованого відшкодування за наведеною вище операцією, міг свідчити зокрема той факт, що ця операція проводилась в той час, коли Банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобов'язань перед іншими клієнтами - кредиторами Банку та не міг своєчасно і в повному обсязі виконувати їх грошові вимоги.

Зазначений факт, тобто нездатність Банку належно виконувати прийняті на себе зобов'язання перед іншими клієнтами, знайшов своє підтвердження, зокрема, в постанові Правління НБУ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії проблемних» від 15.01.2015 № 16/БТ, де зазначено, що окрім допущення інших порушень, в т.ч. існуючих нормативів, залишок коштів на кореспондентському рахунку Банку в Національному банку України є критично низьким і становить лише 25 млн. грн., в той час як зобов'язання Банку становлять 9 942 млн. грн., в т.ч. перед фізичними особами - 5 411 млн. грн. Недостатній розмір високоліквідних активів свідчить про високий рівень невиконання Банком зобов'язань перед Національним банком України та іншими кредиторами.

На думку комісії банку, наведена операція була вчинена з наданням окремим кредиторам - клієнтам Банку нічим не обумовленої переваги, порівняно від інших кредиторів з аналогічними вимогами (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), а також про можливе вчинення цими особами - клієнтами Банку спроби здійснити замах на заволодіння коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 статті 37 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI, на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Частиною 2 статті 38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (ч. 3 статті 38 Закону № 4452-VI).

Суд звертає увагу на ту обставину, що рішення суб'єктом владних повноважень (відповідачем 1) щодо віднесення правочинів до нікчемних, зокрема Договору № 1131-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від « 20» січня 2014 року, не приймалось.

Крім того, зазначене вище означає, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Однак, як це випливає зі змісту наведених норм, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочинів очевидно недостатньо для визнання їх такими, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженнями особи про дійсність вкладу.

В даному випадку суд зазначає, що Уповноваженою особою, в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення порядку укладання договору банківського рахунку.

В ході розгляду справи Уповноваженою особою не надано доказів, які б свідчили, що укладений позивачем правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Не надано також і обвинувальних вироків судів, в яких було б встановлено винуватість позивача або посадових осіб ПАТ «Імексбанк» з приводу укладання Договору № 1131-14.

Відсутність вказаних обставин дає суду підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача 1 щодо нікчемності укладеного правочину Клієнтом з Банком.

Таким чином, Уповноваженою особою не доведено наявності, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, підстав, які б свідчили про нікчемність укладеного правочину Клієнтом з банком, а відтак не доведено наявності законних підстав для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за Договором № 1131-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від « 20» січня 2014 року за рахунок коштів Фонду, що свідчить про допущену з боку відповідача 1 протиправну бездіяльність.

Вирішуючи позовну вимогу позивача щодо зобов'язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 стосовно включення його до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297,14 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Виходячи з системного аналізу вказаних нормативно-правових актів, суд дійшов до висновку про те, що надання Уповноваженою особою додаткової інформації про вкладника на підставі п. 6 розділу ІІІ Положення № 14, є підставою для включення такого вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд вважає, що вищевказана вимога позивача є обґрунтованою, а отже, підлягає до задоволення.

Вирішуючи позовну вимогу позивача щодо зобов'язання Фонду включити інформацію про ОСОБА_1 та інформацію про суму коштів, яка підлягає йому відшкодуванню, у розмірі 111 297,14 грн. до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за рахунок Фонду, суд зазначає, що така вимога є необґрунтованою, оскільки єдиною підставою для включення позивача до Загального реєстру має бути наявність позивача: в складеному Уповноваженою особою Переліку вкладників або в наданій Уповноваженою особою додатковій інформації про вкладників.

Таким чином, оскільки у Фонду обов'язок з включення позивача до Загального реєстру вкладників виникне після надання Уповноваженою особою додаткової інформації щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Імексбанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає що вимогу до відповідача 2 подано передчасно.

Як наслідок, в задоволенні вимоги позивача щодо зобов'язання Фонду включити інформацію про ОСОБА_1 та інформацію про суму коштів, яка підлягає йому відшкодуванню, у розмірі 111 297,14 грн. до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за рахунок Фонду, має бути відмовлено.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Северина Юрія Петровича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) стосовно включення його до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297 (сто одинадцять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 14 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко