Справа № 816/4614/15
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 р.Справа № 816/4614/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідачів - Мозгового Ю.В.

представника відповідача - Горбунової К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 по справі № 816/4614/15

за позовом ОСОБА_3

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини третя особа Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції

про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України (далі - відповідач-1, ВПВР ДВС України), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2, Департамент ДВС МЮ України), Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (далі - відповідач-3, Урядовий уповноважений), третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що 21.03.2014 ВПВР ДВС України відкрито виконавче провадження № 42607138 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 в справі «Васильєв та інші проти України», яким зобов'язано України протягом 3-х місяців виконати на користь позивача постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 в справі за позовом ОСОБА_3 до УПФУ Київського р-ну в м. Полтаві, а також сплатити 2000 євро в якості відшкодування матеріальної, моральної шкоди та судових витрат. Проте вказане рішення Європейського суду з прав людини виконано лише в частині виплати компенсації.

Підставою звернення позивача до Європейського суду з прав людини було те, що на виконання вказаного судового рішення УПФУ Київського р-ну в м. Полтаві позивачу було перераховано пенсію за період з 11.08.2009 відповідно до ст.50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Надалі пенсія в зазначеному розмірі виплачувалась позивачу до 01.11.2011, але потім пенсійний фонд самостійно перерахував пенсію в значно меншому розмірі.

06.04.2014 Урядовим уповноваженим направлено листа до Пенсійного фонду України з вимогою проінформувати про виконання рішення Європейського суду в даній справі, однак жодних дій за цим не прослідувало.

В листі від 21.01.2015 № Н-17942-2/621-11 ДВС України повідомлено, що Законом України «Про виконавче провадження» та «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не визначено повноважень (механізму) державного виконавця в частині виконання рішень національного суду в рамках рішення Суду, дану аргументацію позивач вважає незаконною і надуманою, при цьому послався на ст.. 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У зв'язку з викладеним, 13.07.2015 позивачем на адресу Урядового уповноваженого рекомендованим листом № 641 було направлено скаргу із викладом вимог про проведення перевірки по вказаному факту, вжиття невідкладних заходів забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 та нарахування і виплату на користь позивача пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014. Дана скарга отримана адресатом 16.07.2015, проте відповіді позивачем отримано не було.

15.11.2015 позивач отримав постанову ВПВР ДВС України від 23.07.2015 про закінчення зазначеного виконавчого провадження з посиланням на іншу практику Європейського суду з прав людини в інших справах щодо невиконання рішень національних судів України в частині призначення та виплати пенсій.

Проте позивач вважає таке посилання необґрунтованим, оскільки зміна практики не скасовує чинне рішення даного суду.

Крім того позивач вважає необґрунтованим висновок місцевого суду про те, що на Урядового уповноваженого не покладено обов'язку здійснювати контроль за виконанням рішень Європейського суду з прав людини, адже йому делеговано повноваження органу представництва, до повноважень якого відноситься контроль та організація виконання рішень згідно ст.. 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідач-3 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без участі представника позивача та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 19.02.2010 постановою Київського районного суду м. Полтави у справі № 2а-181/10 визнано протиправною бездіяльність УПФУ Київського р-ну в м. Полтаві щодо відмови в перерахунку ОСОБА_3 призначено пенсії, а також зобов'язано УПФУ Київського р-ну в м. Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у3 розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з врахуванням 75% щомісячної додаткової пенсії за віком з 11.08.2009 та провести відповідні виплати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.06.2011 у справі № 2а-181/10 роз'яснено постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 в частині проведення перерахунку, а саме: щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з врахуванням приписів ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 18.06.2011.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року у справі "Васильєв та інші проти України" (заява № 29266/08) постановлено, що протягом трьох місяців держава - відповідач має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватись заявникам на ці суми; ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення виплати; із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточної виплати на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

В додатку 1 до вказаного рішення серед заявників, на користь яких винесено вказане рішення, було зазначено ОСОБА_3

Постановою головного державного виконавця ВПВР ДВС України від 21.03.2014 було відкрито виконавче провадження № 42607138 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014.

З письмових доказів у справі вбачається, що на виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі "Васильєв та інші проти України" (заява № 29266/08) щодо виплати ОСОБА_3 2000 (дві тисячі) євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, ОСОБА_3 було виплачено 24.09.2014 еквівалент 2000 євро (34 748,63 грн.), а також 472,50 грн. пеню за прострочення виконання судового рішення. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

23.07.2015 державним виконавцем ВПВР ДВС МЮ України закінчено виконавче провадження № 42607138 у зв'язку з його фактичним виконання у повному обсязі.

Позивач вважає, що приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження № 42607138, відповідач не врахував того факту, що рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов`язання виконати рішення національних судів, ухвалених на його користь, залишилось не виконаним, а також, що Урядовим уповноваженим не забезпечено належного контролю за виконанням вказаного рішення.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території усіма без винятку органами влади, місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями, установами, посадовими особами, а також окремими громадянами та їх об'єднаннями.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За змістом ст. 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" (із змінами № 3491-VI від 14.06.2011), який неконституційним не визнавався, передбачено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

З огляду на зазначене, Кабінету Міністрів України було надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується.

На виконання вищевказаної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету" від 06.07.2011 № 745, яка набрала чинності 23.07.2011.

Правове регулювання обчислення розміру пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011.

Враховуючи вищенаведене, починаючи з 23.11.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З письмових доказів у справі вбачається та не заперечується позивачем, що УПФУ Київського р-ну в м. Полтаві ОСОБА_3 було здійснено перерахунок пенсії за період з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне старування". Пенсія в зазначено розмірі виплачувалась позивачу до 01.11.2011.

Доводи апеляційної скарги про протиправність виплати пенсійним фондом з 01.11.2011 пенсії у розмірі меншому, ніж визначено судовим рішенням, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з даного часу змінилося правове регулювання порядку здійснення виплат пенсії позивачу, що не було предметом розгляду суду при ухваленні судового рішення Київським районним судом м. Полтави від 19.02.2010.

Припинення проведення нарахування пенсії позивачу на виконання постанови Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвали цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеній в ухвалі суду по справі «Великода проти України».

Доводи позивача про те, що зміна практики Європейського суду з прав людини в подібній категорії справ не скасовує чинне рішення цього суду, яке залишається не виконаним, колегія суддів вважає необгунтованими, оскільки письмовими доказами у справі підтверджено, що до 01.11.2011 пенсійні виплати проводилися пенсійним фондом в повному обсязі згідно судового рішення від 19.02.2010, а з 01.11.2011 правове регулювання даного питання змінилося.

Позовні вимоги в частині зобов'язання ВПВР ДВС МЮ України забезпечити належне виконання на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 є похідними від перших, тому задоволенню не підлягають, оскільки відсутній факт порушення прав.

Вимогу апелянта про зобов'язання Урядового уповноваженого незабезпечити належний контроль за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 в справі № 2а-181/10; зобов'язання Урядового уповноваженого забезпечити належний контроль за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтаві від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" без обмеження часом (враховуючи висновки Європейського суду з прав людини в даній справі), колегія суддів вважає необгрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин 2 та 3 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною другою цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 31.05.2006 N 784 покладено на Міністерство юстиції функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. А також установлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведені норми, органом представництва в Україні є Міністерство юстиції України, яке діє через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Положенням про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 р. N 784, визначено, що Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському Суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також інформування Комітету Міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.

З вищезазначеного Положення не вбачається такого обов'язку Урядового уповноваженого як забезпечення належного контролю за виконанням рішень Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно ненадання Урядовим уповноваженим відповіді на скаргу позивача від 13.07.2015 колегія суддів зазначає наступне.

Вищезазначена скарги отримана Міністерством юстиції України 17.07.2015 та згідно реєстраційно-контрольної картки направлена до Департаменту державної виконавчої служби.

Відповідь на скаргу позивача від 13.07.2015 була надана Департаментом листом від 24.07.2015 № Н-1480, Н-14680/1-20-2/621-11.

Враховуючи те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 по справі № 816/4614/15 прийнята відповідно до норм чинного матеріального та з дотриманням вимог процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2016 року по справі № 816/4614/15- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.І. Сіренко О.А. Спаскін
Повний текст ухвали виготовлений 25.03.2016.