Справа № 826/24864/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Келеберди В.І. та Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Національної асоціації кредитних спілок України

до

Державної фіскальної служби України

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позовні вимоги мотивовано тим, що надана Державною фіскальною службою України податкова консультація в оскаржуваній частині не відповідає положенням чинного законодавства України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що, надаючи оскаржувану податкову консультацію, останній діяв у межах та на підставі наданих йому положеннями податкового законодавства повноважень. При цьому, останнім наголошено, що податкова консультація має виключно рекомендаційний характер і не є обов’язковою для виконання платником податків.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Національна асоціація кредитних спілок України звернулась до Державної фіскальної служби України із запитом від 14.09.2015 за вих. №469/15 про надання податкового роз’яснення окремих положень податкового законодавства України (Податкового кодексу України та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»), в якому просила надати податкову консультацію з наступних питань:

- чи мають кредитні спілки застосовувати РРО при наданні кредитів, залученні внесків (вкладів) членів кредитних спілок на депозитні рахунки, отриманні процентів за користування наданими кредитами, сплаті процентів, нарахованих членам кредитних спілок за користування внесками (вкладами) на депозитні рахунки?

- якими нормами законодавства може підтверджуватися вимога щодо застосування кредитними спілками РРО при наданні кредитів, залученні внесків (вкладів) членів кредитних спілок на депозитні рахунки, отриманні процентів за користування наданими кредитами, сплаті процентів, нарахованих членам кредитних спілок за користування внесками (вкладами) на депозитні рахунки, зважаючи на те, що:

а) кредитні спілки не здійснюють розрахункових операцій, оскільки на підставі відповідних кредитних договорів та договорів про залучення вкладів передачі права власності щодо таких грошових коштів не відбувається і члени кредитної спілки не є покупцями;

б) у разі спроби визнання членів кредитної спілки покупцями, а операції кредитної спілки розрахунковими операціями, як операції з надання послуг, діяльність кредитної спілки щодо надання кредитів, залучення внесків (вкладів) членів кредитних спілок на депозитні рахунки, отримання процентів за користування наданими кредитами та сплати процентів, нарахованих членам кредитних спілок за користування внесками (вкладами) на депозитні рахунки, підпадає під дію частини першої статті 9 Закону №2908, оскільки відповідно до пункту 19 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» «продукція – будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються чи надаються для задоволення суспільних потреб» і, відповідно, кредитні спілки здійснюють торгівлю продукцією власного виробництва?

Вважаючи вказану податкову консультацію у наведеній частині необґрунтованою, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація – допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 Податкового кодексу України).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (пункт 52.3 статті 52 Податкового кодексу України).

Приписами пункту 52.5 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Водночас, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (пункт 53.3 статті 53 Податкового кодексу України).

Як вбачається зі змісту запиту позивача від 14.09.2015 за вих. №469/15, останній вказував на те, що 01.01.2015 набули чинності зміни до Податкового кодексу України та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», внаслідок яких пряму норму, якою чітко встановлювалося вимога про незастосування у кредитних спілках РРО, було виключено з положень вказаного Закону. Вказане, за твердженнями позивача, призводить до різного тлумачення положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Так, Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України та, зокрема, до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами внесення вказаних змін, пункт 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» викладено у новій редакції, згідно з якою реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Водночас, до внесення таких змін пункт 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» був такого змісту: «Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою (за наявності) у встановленому порядку».

Таким чином, законодавцем шляхом прийняття Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ виключено з переліку випадків не застосування реєстраторів розрахункових операцій ситуації з надання послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності.

Натомість, у розумінні статті 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка – це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга – операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, – і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Таким чином, у зв’язку з набранням чинності Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ, починаючи з 01.01.2015, реєстратори розрахункових операцій, у разі надання послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, підлягають застосуванню, у тому числі кредитними спілками, основним та виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Приписами пункту 2.1 Вимог №4122 визначено, що надання фінансових послуг (або послуги) кредитними спілками здійснюється виключно з використанням комплексної інформаційної системи.

Для реалізації завдань комплексної інформаційної системи кредитної спілки повинно використовуватись програмне забезпечення, яке зареєстроване відповідно до законодавства (пункт 2.2 Вимог №4122).

Функціональність комплексної інформаційної системи повинна забезпечувати можливість здійснення обліку інформації, що стосується надання фінансових послуг, здійснення бухгалтерського обліку відповідно до вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про кредитні спілки», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» та нормативно-правових актів Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг, що стосуються діяльності кредитних спілок (пункт 2.3 Вимог №4122).

З аналізу наведеного вбачається, що програмне забезпечення, яке використовується кредитними спілками для реалізації завдань комплексної інформаційної системи, призначено для здійснення обліку інформації, що стосується надання фінансових послуг, а також здійснення бухгалтерського обліку.

У свою чергу, виходячи зі змісту положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», норми останнього спрямовані на забезпечення реалізації фіскальної функції держави, тобто положення вказаного Закону та Вимог №4122 спрямовані на регулювання різних за своєю правовою природою правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що, у відповідності до преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Келеберда В.І.

Суддя Мазур А.С.