Справа № 813/313/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року № 813/313/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Крук І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання розпорядження недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської обласної державної адміністрації (далі - ЛОДА) з вимогами визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24.12.2015 року №953/0/8-15 «Про звільнення з роботи працівників апарату облдержадміністрації» в частині їх звільнення; поновити її на посаді головного спеціаліста з 12 січня 2016 року та стягнути з ЛОДА в іі користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог, з посиланням на статтю 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 40, 42, 49-2, 116, 117 та 325 Кодексу законів про працю України, вказує на протиправність її звільнення з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Крук І.А. в судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні, суть яких зводиться до законності звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Просила у задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ЛОДА з 06.05.2004 року, працюючи за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, на різних посадах.

З 17.05.2013 року ОСОБА_1 займала посаду головного спеціаліста сектору забезпечення доступу до публічної інформації апарату ЛОДА.

06.11.2015 року ОСОБА_1 була попереджена про можливе наступне вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, що підтверджується власноручним підписом позивача на листку-попередженні від 06.11.2015 року №5/13-7632/0/2-15-4 (а.с.51-52).

Відповідач листом від 10.12.2015 року№5/13-8461/0/2-15-4 запропонував ОСОБА_1 посаду головного спеціаліста відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату облдержадміністрації на умовах строкового трудового договору на час відпустки основного працівника ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від запропонованої посади (а.с.17).

Розпорядженням голови ЛОДА від 24.12.2015 року №953/0/8-15 «Про звільнення з роботи працівників апарату облдержадміністрації»ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста сектору забезпечення доступу до публічної інформації апарату облдержадміністрації11.01.2016 року у зв'язку з скороченням чисельності (штату) працівників апарату обласної державної адміністрації та відмовою від запропонованої посади (а.с.15).

В преамбулі розпорядження вказано, що таке прийнято відповідно до пункту 1 статті 40, статей 44, 47, 116 Кодексу законів про працю України та у зв'язку з скороченням чисельності (штату) працівників апарату обласної державної адміністрації згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації від 30.10.2015 року № 679/0/5-15 «Про впорядкування структури обласної державної адміністрації».

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудові відносини регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу регулюється статтею 40 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами частини другої 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини другої цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Розпорядженням голови ЛОДА від 30.10.2015 року № 679/0/5-15 «Про впорядкування структури обласної державної адміністрації» на виконання Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-V-ІІІ та з метою оптимізації структури обласної державної адміністрації та підвищення ефективності державного управління, затверджено перелік структурних підрозділів апарату обласної державної адміністрації, перелік департаментів, управлінь та інших структурних підрозділів обласної державної адміністрації зі статусом юридичної особи) та граничну чисельність працівників апарату, департаментів, управлінь та інших структурних підрозділів обласної державної адміністрації (а.с.98-113).

Розпорядженням голови ЛОДА від 14.12.2015 року № 906/0/8-15 введено в дію з 11.01.2016 року зміни №2 до штатного розпису ЛОДА на 2015 рік, відповідно до яких гранична чисельність працівників апарату обласної державної адміністрації зменшилась з 112 осіб до 86 осіб (а.с.70-74).

Судом встановлено, що відповідач 06.11.2015 року попередив ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, що підтверджується власноручним підписом позивача на листку-попередженні від 06.11.2015 року №5/13-7632/0/2-15-4. При цьому їх не було запропоновано іншої посади.

Більше ніж через місяць, 10.12.2015 року відповідач листом №5/13-8461/0/2-15-4 запропонував ОСОБА_1 посаду головного спеціаліста відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату облдержадміністрації на умовах строкового трудового договору на час відпустки основного працівника ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від запропонованої посади.

Будь-які інші посади, окрім вказаної, позивачу не пропонувалися.

З наявної у матеріалах справи відповіді ЛОДА від 19.02.2016 року №5/34-1213/0/2-16/4-4 ЗПІ на інформаційний запит ОСОБА_1 від 02.02.2016 року, встановлено, що станом на 06.11.2015 року, 17.12. 2015 року, 11 січня 2016 року та 02.02.2016 року в апараті та структурних підрозділах ЛОДА малися вакантні посади (а.с.77-90).

Серед вакантних посад станом на 06.11.2015 року (дата попередження позивача про можливе наступне вивільнення), 17.12. 2015 року (дата надходження пропозиції посади головного спеціаліста відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату облдержадміністрації ), 11 січня 2016 року (дата звільнення позивача з займаної посади) та 02.02.2016 року (дата надходження до ЛОДА запиту) наявні посади головного спеціаліста як у відділах апарату ЛОДА, так і в самостійних структурних підрозділах ЛОДА.

Проте жодна із вакантних посад головного спеціаліста не була запропонована ОСОБА_1

Більше того, з відповіді ЛОДА від 19.02.2016 року №5/34-1214/0/2-16/4-4 ЗПІ на інформаційний запит ОСОБА_1 від 02.02.2016 року, встановлено, що за період з 06.11.2015 року по 12.01.2016 року в апараті облдержадміністрації призначено 10 осіб, в структурних підрозділах облдержадміністрації 22 особи; а за період з 11.01.2016 року по 02.02.2016 року в апараті облдержадміністрації призначено 9 осіб, в структурних підрозділах облдержадміністрації 104 особи.

Встановлені судом фактичні обставини дають підстави стверджувати про порушення відповідачем вимог частини другої 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з підстави змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За наявності значної кількості вакантних посад головного спеціаліста, яка мала місце на момент попередження позивача про можливе наступне вивільнення та зберігалася на дату звільнення позивача з займаної посади і протягом розгляду справи судом, суд розцінює пропозицію посади головного спеціаліста відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату облдержадміністрації листом від 10.12.2015 року №5/13-8461/0/2-15-4 як квазі-пропозицію, яка за своє суттю не відповідає змісту такої пропозиції в розумінні трудового законодавства.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного розпорядження в частині звільнення ОСОБА_1

Відповідно до частини третьої статті 2КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно¬важення надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку розпорядженню голови Львівської обласної державної адміністрації від 24.12.2015 року №953/0/8-15 «Про звільнення з роботи працівників апарату облдержадміністрації» в частині звільнення ОСОБА_1, суд дійшов переконання, що воно не відповідає критеріям, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України та вимогам трудового законодавства, тому його слід визнати протиправним і скасувати в оскаржуваній частині.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність розпорядження відповідача про звільнення ОСОБА_1, вона підлягає поновленню на посаді головного спеціаліста ЛОДА з 12.01.2016 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який відповідно до підпункту «з» пункту 1 застосовується у випадку обчислення такої за вимушений прогул (далі - Порядок).

Відповідно до положень пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки ЛОДА від 29.02.2016 року №5/8-1442/0/2-16/4-8, розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарні місяці складає 3175 грн 92 к., розмір середньоденної заробітної плати - 144 грн 36 к. (а.с.97).

Тривалість вимушеного прогулу становить 71 робочий день, з яких 50 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 7218грн (50 робочих днів х 144 грн 36 к. = 7218грн).

Ураховуючи викладене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24.12.2015 року №953/0/8-15 «Про звільнення з роботи працівників апарату облдержадміністрації» в частині звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Львівської обласної державної адміністрації з 12 січня 2016 року.

Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 січня 2016 року по 22 березня 2016 року в сумі 7218 (сім тисяч двісті вісімнадцять) грн 00 к.

Постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 3031(три тисячі тридцять одна) грн 56 к. звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.