Справа № 826/23813/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСS- Україна» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом складено акт від 17.09.2015 №727/26-54-15-03-13 про результати камеральної перевірки податкової звітності (далі - Акт перевірки) ТОВ «АСS-Україна» за перший квартал 2015 року.

Згідно змісту вказаного Акту перевірки податковим органом встановлено, що позивачем не подано податкову декларацію платника єдиного податку - юридичної особи, чим порушено п. 120.1 ст. 120 розділу II Податкового кодексу України.

На підставі Акту перевірки Державною податковою інспекцію в Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № від 18.09.2015 року, яким застосовано до ТОВ «АСS-Україна» штраф у розмірі 1 020, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване рішення винесено податковим органом частково правомірно, з урахуванням встановлення факту порушення строків подання податкової звітності. Разом з тим, суд не погодився із тим, що таке правопорушення (несвоєчасне подання податкової звітності), вчиняється позивачем повторно протягом року. З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій застосованих до ТОВ «АСS-Україна» у розмірі 850 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Так, згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно вимог п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Статтею 110 Податкового кодексу України, передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, відповідно до ч. 1 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафув розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з ч. 2 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не заперечується, що податкова декларація була подана із порушенням строків встановлених податковим Законодавством, а отже рішення податкового органу про притягнення до відповідальності є вірним.

Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податковим органом не вірно розраховано суму штрафу, зокрема 1020 грн., оскільки відповідачем не доведено, що платником податків таке порушення було вчинено повторно протягом року.

Колегія суддів вважає такий висновок хибним, оскільки в матеріалах справи наявне податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року №, відповідно до якого на позивача було накладено штраф в розмірі 170 грн. за несвоєчасне подання податкової звітності.

Враховуючи викладене та беручи до уваги норми ч. 2 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що саме з 13.10.2014 року розпочався річний строк, протягом якого, за повторне правопорушення на платника податків може бути накладено штраф в розмірі 1020 гривень.

Як свідчать матеріали справи, позивачем оскаржується податкове повідомлення - рішення № від 18.09.2015 року, яким до останнього застосовано штраф у розмірі 1 020, 00 грн.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що податковий орган правомірно застосував штраф у розмірі 1 020, 00 грн., оскільки позивачем було скоєно двічі протягом року скоєно одне і те саме правопорушення, зокрема подання податкової декларації із пропуском строку, а отже податкове повідомлення-рішення прийнято в межах вимог податкового Законодавства.

Щодо висновку суду першої інстанції про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій застосованих до ТОВ «АСS-Україна» у розмірі 850 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів» № 1380/5 від 23 червня 2010 року дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною З статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення про скасування податкового повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій застосованих до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСS-Україна» у розмірі 850 грн., суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження податкового органу, оскільки сам визначив суму податкового зобов'язання, що на думку суду є додатковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 року - скасувати, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АСS- Україна» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.