Справа № 817/830/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ К/800/43002/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Рівненській області до Дочірнього підприємства "Смигаторф" Державного підприємства "Рівнеторф" про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Державна фінансова інспекція в Рівненській області (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Смигаторф" Державного підприємства "Рівнеторф" (надалі - відповідач), в якому просила виконати пункти 2 обов'язкової вимоги від 20.05.2013 № 08-05-14-14/3830 в частині:

- стягнути з винних осіб нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 3 571,04 грн. У разі неможливості відшкодування коштів, стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року в задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, до суду із касаційною скаргою звернувся позивач, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що на підставі ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області про надання дозволу на проведення позапланової документальної виїзної ревізії від 19.10.2013 року, постанови слідчого СВ Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області від 07.10.2013 року, листа Державної фінасової інспекції в Рівненській області від 14.10.2013 року №17-02-15/7873 головним державним фінансовим інспектором Дубенської ОДФІ на підставі направлення на проведення ревізії від 16.10.2013 року №174 було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Смигаторф» ДП «Рівнеторф» за період з 13.06.2013 року по 31.08.2013 року, про що складено відповідний акт №140-16/13 від 12.11.2013 року.

За результатами перевірки та на підставі висновків акту ревізії, Державною фінансовою Інспекцією на адресу ДП «Смигаторф» ДП «Рівнеторф» було направлено вимогу від 25.11.2013 року № 140-13/1646 про усунення порушень, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності.

Зокрема, п. 2 вимоги позивача було зобов'язано стягнути з винних осіб нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 3 571,04 грн. У разі неможливості відшкодування коштів, стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Невиконання відповідачем вищенаведених зобовязань обумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дішли висновку, що відповідачем не були порушені вимоги чинного законодавства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з даним висновком, враховуючи наступне.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня та 7 жовтня 2014 року (№№ 21-40а14, 21-368а14, відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що остаточні висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову є правильними.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області - залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.