Справа № 686/7463/16-а
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/7463/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області у складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 про видворення за межі України в примусовому порядку, -

встановив:

01 квітня 2016 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 про видворення його за межі України в примусовому порядку, посилаючись на те, що працівниками відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Хмельницькій області 16.10.2015 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення № 33 про примусове повернення з України відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Узбекистан, національний паспорт серії НОМЕР_1 від 09.03.2010 року, який прибув на територію України 28.10.2011 року через КПП «Конотоп» у приватних справах. Даним рішенням зазначеного іноземця було зобов'язано залишити територію України в термін до 15.11.2015 року з подальшою забороною в'їзду на територію України на 3 роки строком до 16.10.2018 року. Про прийняте рішення ОСОБА_4 був проінформований відповідно до п. 3 ст. 26 вищевказаного Закону. Однак, ОСОБА_4 вказане рішення не виконав, самостійно межі держави не залишив та продовжує порушувати чинне законодавство, поважних причин, через які він не зміг виконати вказане рішення, іноземець не надав. Зважаючи на те, що в ОСОБА_4 відсутні кошти для повернення на батьківщину та те, що він не виконав рішення про примусове повернення з України від 16.10.2015 року, позивач просить позов задовольнити та прийняти рішення про примусове видворення за межі України громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснивши, що не бажає повертатися до Республіки Узбекистан. При цьому вказав, що до Державної міграційної служби України з приводу узаконення свого проживання на території України не звертався.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Республіки Узбекистан, 28.10.2011 року прибув на територію України у приватних справах.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.11.2011 року, Постанови КМУ від 15.02.2012 року № 150, якою затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а також Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Узбекистан про умови взаємних поїздок громадян від 10.01.2002 року, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 має право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Як вбачається із копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МХМ № 018548 від 16.10.2015 року громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилився від виїзду з України після закінчення встановленого терміну, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Проте з невідомих причин цього не зробив та продовжує перебувати на території України по даний час.

А відповідно до постанови Управління ДМС України у Хмельницькій області від 16.10.2016 року на громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно копії квитанції № КП-594/1 від 19.10.2015 року ОСОБА_4 сплатив штраф в повно мій мірі.

Працівниками відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Хмельницькій області 16.10.2015 року було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця Республіки Узбекистан, який знаходиться без законних підстав на території України, яким її зобов'язано покинути територію України у строк до 15.11.2015 року.

01.04.2016 року працівниками УДМС України в Хмельницькій області було встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, рішення примусове повернення з України від 16.10.2015 року не виконав, а тому строк звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не було пропущено.

Положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача ОСОБА_4 законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Щоб залишити територію України ОСОБА_4 не вживає ніяких заходів, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо відповідача ОСОБА_4, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. Також, не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, невжиття заходів щодо вчинення будь-яких дій щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідача держави, свідчить про ухилення ОСОБА_4 від виїзду після прийняття рішення про видворення та дає достатніх підстав для примусового видворення її з України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 26, 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію». Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) невиконання прийнятого рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

На підставі вказаного, суд приходить до переконання, що оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, при цьому відсутні документи, які підтверджують його право перебувати на території України, необхідної кількості коштів для виїзду з території України не має, а тому позивачем правомірно, з дотриманням положення ст.19 Конституції України, а також Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», винесено рішення про примусове повернення відповідача.

В свою чергу, аналіз матеріалів справи та пояснень представника позивача дають підстави вважати, що з врахуванням приписів ч.1 ст.30 Закону №3773-VI у позивача були обґрунтовані підстави вважати, що відповідач самостійно та добровільно таке рішення не виконає, що давало йому підстави звернення з позовом до суду про видворення відповідача.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так у справі «Болат (BOLAT) проти Російської Федерації» (скарга № 14139/03) від 05.10.2006р. Європейський суд з прав людини у п.81 вказує, що Договірні сторони наділенні дискреційним правом виносити рішення про вислання іноземця, який знаходиться на території їх держави, але це повноваження повинно здійснюватись таким чином, щоб воно не порушувало прав людини, гарантованих Конвенцією. В п.1 статті 1 Протоколу №7 до Конвенції встановлено в якості основоположної гарантії те, що особу може бути вислано тільки «у випадку прийняття рішення у відповідності з законом». До цього положення не можу бути зроблено винятків. Відповідно до Пояснювальної доповіді до Протоколу №7 до Конвенції «право» знову відсилає до внутрішньодержавного законодавства конкретної держави. Відповідно, рішення повинен приймати компетентний орган державної влади відповідно до положень діючого законодавства і відповідних процесуальних норм (пункт 11 Пояснювальної доповіді до Протоколу №7 до Конвенції). Як наслідок відсутність «рішення прийнятого у відповідності до закону» є sine qua no умовам дотримання вимог статті 1 Протоколу №7 до Конвенції.

Враховуючи норми національного законодавства та правову позицію Європейського суду з прав людини у даній категорії справ, суд вважає обґрунтованими підстави для примусового видворення відповідача за межі території України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 94, 159, 160, 161, 162, 163, 173, 183-5 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Узбекистан, національний паспорт серії НОМЕР_1 від 09.03.2010 року, за межі території України.

Постанову суду у відповідності до вимог ст. 256 КАС України, допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя :