Справа № 439/73/16-а
Суддя: Крет А. І.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №439/73/16-а
Провадження № 2-а/451/10/16
ПОСТАНОВА

іменем України

21 березня 2016 року

м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Крет А.І.

секретаря судового засідання Загайської І.В.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Секретар О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці та зобов»язанні призначити та виплатити довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області, в якому просить визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області від 06.01.2016 року № 81/03-31 у призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90 % грошового утримання судді без обмеження його граничного розміру, з 8 грудня 2015 року, згідно довідки про заробітну плату виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області за №1232 від 23.12.2015 року, та стягнути в його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що до виходу у відставку він працював на посаді судді Бродівського районного суду Львівської області з 03.02.1993 року.

20.02.2014 року він звернувся до Вищої Ради Юстиції України із заявою про звільнення, в зв»язку з виходом у відставку.

Відповідно постановою № 788-VIII Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року «Про звільнення суддів» його було звільнено з посади судді в зв»язку з відставкою.

Наказом голови Бродівського районного суду Львівської області №103-к від 08.12.2015 року позивача було відраховано із штату Бродівського районного суду Львівської області у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Вирішуючи питання щодо внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача Вища рада юстиції України керувалася Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній до 29 березня 2015 року, а саме Законом України №2453-VІ від 07.07.2010 року «Про судоустрій та статус суддів» (який діяв на момент подачі його заяви до Вищої рада юстиції України та пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

29.12.2015 року позивач звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

06.01.2016 року відповідач виніс рішення за № 81/03-31 про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв»язку з тим, що скасовано норми пенсійного забезпечення особам, яким довічне грошове утримання призначалося Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Також позивач вказує, що його стаж роботи суддею становить 27 років 4 місяці, тому вважає, що його щомісячне довічне грошове утримання має становити 90 % заробітної плати судді.

Вважає, що діями посадових осіб управління ПФ України в Бродівському районі порушенні його права та інтереси, а від так за захистом таких вимушений звертатися до суду.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повній мірі та дав пояснення аналогічні, викладеним у адміністративному позові, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечила та у судовому засіданні дала пояснення аналогічні викладеним у письмовій формі. Додатково зазначила, що відповідач діяв в межах повноважень, наданих їм законами України та підзаконними нормативно-правовими актами та не порушували прав позивача. Просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що позивач до виходу у відставку працював на посаді судді Бродівського районного суду Львівської області з 03.02.1993 року.

20.02.2014 року позивач звернувся до Вищої Ради Юстиції України із заявою про звільнення, в зв»язку з виходом у відставку.

Постановою № 788-VIII Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року «Про звільнення суддів» позивача було звільнено з посади судді в зв»язку з відставкою.

З копії наказу голови Бродівського районного суду Львівської області №103-к від 08.12.2015 року вбачається, що позивача було відраховано із штату Бродівського районного суду Львівської області у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Як вбачається з рішення Вищої рада юстиції України від 30.07.2015 року при вирішенні питання про відставку позивача з посади судді вищезгаданий орган керувався частиною п»ятою ст.126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній до 29 березня 2015 року.

Із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що стаж роботи суддею позивача становить 27 років 4 місяці.

Судом також встановлено, що 29.12.2015 року позивач звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області про призначення йому щомісячного довічного грошового у розмірі 90% грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону україни «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідач своїм рішенням №81/03-31 від 06.01.2016 року відмовив позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посилаючись на те, що на момент подання заяви позивачем, 29.12.2015 року Законом України № 213-V111 скасовано норми пенсійного забезпечення особам, яким довічне грошове утримання призначалося відповідно до Закону Країни «Про судоустрій і статус суддів», а іншими нормативними актами питання пенсійного забезпечення суддів не врегульовано.

Позивач із вищевказаними рішеннями відповідача не погодився та вважає, що відповідачем порушуються його права, свободи та інтереси, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України ( є неконституційною) ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668 VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень ( суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI.

В подальшому, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI, які набрали чинності з 01 січня 2015 року та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон N 192-VIII), яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон N 2453-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213, а саме скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII), а саме частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п. 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону та непризначення довічного грошового утримання судді у відставці взагалі.

Крім того, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» розгляд заяв і скарг, поданих до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку 24.02.2014 року.

Проте заява ОСОБА_1 була розглянута з порушенням встановленого строку її розгляду і лише постановою Верховної Ради України № 788-VIII від 12 листопада 2015 року «Про звільнення суддів» позивача було звільнено з посади судді Бродівського районного суду Львівської області в зв»язку з відставкою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент подання позивачем заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції, яка передбачала право позивача ( з урахуванням його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, суд вважає за необхідне всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати присудити йому з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14,71,87,94,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області від 06.01.2016 року № 81/03-31 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області призначити та виплачувати ОСОБА_1, щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90 % грошового утримання судді без обмеження його граничного розміру, з 8 грудня 2015 року, згідно довідки про заробітну плату виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області за №1232 від 23.12.2015 року.

Постанову суду в частині одномісячного розміру довічного грошового утримання - звернути до негайного виконання.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1 понесені ним судові витрати в сумі 551,20 грн.

Апеляційна скарга подається до апеляційного адміністративного суду Львівської області через Радехівський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

ГоловуючийКрет А. І.