Справа № 825/454/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 березня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/454/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Залоги О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі № 825/454/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04.03.2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому просить суд визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_3 та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області видати відповідний наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 17.03.2016 до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Управління Держгеокадастру в Чернігівському районі Чернігівської області.

28.03.2016 представником відповідача до суду надано клопотання про закриття провадження у справі №825/454/16 у зв'язку із неналежністю її розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вищевказаного клопотання представник відповідача зазначив, що на земельну ділянку, з приводу якої позивач звернувся до суду, видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що свідчить про наявність спору про право та виключає можливість розгляду справи №825/454/16 у порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не заперечував.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру в Чернігівському районі Чернігівської області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вищевказаного клопотання, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.01.2016 ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із завою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення їй у власність, шляхом приватизації, земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1000 га на території Улянівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, згідно вказаного у графічному матеріалі орієнтованого місця розташування земельної ділянки (а.с.12).

Листом від 09.02.2016 № К-299/0-314/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило позивача про те, що відповідно до інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Чернігівському районі, земельна ділянка, з приводу якої звертався позивач, включена в межі садового товариства «Чернігів-сад», проте, у матеріалах, наданих позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, відсутні документи, які б підтверджували членство позивача у вищевказаному садовому товаристві (а.с. 13).

У свою чергу, матеріали справи містять державні акти на право власності на земельні ділянки серій ЯЗ № 031502 та НОМЕР_2 від 11.09.2008, відповідно до яких Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Чернігів-сад», на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 05.08.2008 № 311, є власником земельних ділянок площами 2,1028 га та 0,4134 га на території Улянівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.29,30).

Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08.09.2008 вбачається, що земельна ділянка площею 0,1 га, розташована на території АДРЕСА_1, надана у власність для ведення садівництва ОСОБА_4 (підстава: розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 05.08.2008 №311) (а.с.39).

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

За приписом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в Рішенні від 25.02.1993 у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина 2 вказаної статті 2 КАС України).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у КАС України термін - суб'єкт владних повноважень, означає орган державної влади, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У свою чергу, згідно зі статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З матеріалів справи вбачається, що підставою відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га у власність для індивідуального садівництва на території Улянівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області стало те, що відповідно до інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Чернігівському районі, земельна ділянка, з приводу якої звертався позивач, включена в межі садового товариства «Чернігів-сад».

Матеріали справи містять державні акти на право власності на земельні ділянки серій ЯЗ № 031502 та НОМЕР_2 від 11.09.2008, відповідно до яких Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Чернігів-сад», на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 05.08.2008 № 311, є власником земельних ділянок площами 2,1028 га та 0,4134 га на території Улянівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.29,30).

Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08.09.2008 вбачається, що земельна ділянка площею 0,1 га, розташована на території АДРЕСА_1, надана у власність для ведення садівництва ОСОБА_4 (підстава: розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 05.08.2008 №311) (а.с.39).

За таких обставин, суд вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Отже, даний спір позбавлений ознак публічно - правового, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження.

Аналогічна правова позиція з цього приводу неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 21-493а14, від 17.02.2015 у справі № 21-551а14 та від 24.02.2015 у справі № 21-34а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №825/454/16 та роз'яснити позивачу, що наведений спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства за правилами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №825/454/16 - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Падій