Справа № 805/5194/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хохленков О.В.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року справа №805/5194/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., секретарі судового засідання Святодух О.Б., за участю представників позивача Батури А.М., Кошельковій С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ясинівський коксохімічний завод» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/5194/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Ясинівський коксохімічний завод» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № /9399/10/28-03-40, -

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ясинівський коксохімічний завод» (надалі позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (надалі відповідач, Спеціалізована ДПІ), про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № /9399/10/28-03-40.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/5194/15-а, у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що з вимогами податкового повідомлення-рішення від 30.04.2014 року № /9399/10/28-03-40 не згоден, оскільки ним була подана податкова декларація з податку на прибуток за 2013 рік згідно з якої податок на прибуток за 2013 рік склав 6554961 грн. Авансового внеску з податку на прибуток на протязі 2013 року платником було сплачено 25482252 грн. Таким чином, виникла переплата в розмірі 18927291 грн. яка и була відображена в вищезазначеної декларації з податку на прибуток в рядку 14. Крім того, позивач 28.02.2014 року звернувся до відповідача з заявою про надання розстрочки з авансового внеску з податку на прибуток підприємства в сумі 2079632 грн. у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства. Але, 28.03.204 року він отримав відповідь від податкового органу в якому йому було відмовлено в наданні розстрочки. Апелянт вважає, що оскільки в нього була переплата з податку на прибуток в сумі 18927291 грн. то за рахунок цієї переплати контролюючий орган був повинен здійснити оплату авансового внеску в сумі 2079632 грн. без надання будь-якої заяви від платника.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, та просили останню задовольнити.

Відповідач надіслав на адресу апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а також провести апеляційний перегляд справа за відсутності представника СДПІ.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав:

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач у справі Публічне акціонерне товариство «Ясинівський коксохімічний завод» є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за кодом , що підтверджується Довідкою з ЄДР № 565192. Кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_4, АДРЕСА_1 (а.с.70, 117-121).

Позивач діє на підставі статуту та є підприємством приватної форми власності (а.с.32-69).

Відповідач у справі Спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС є юридичною особою, та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю,повнотою нарахування і сплати податків та зборів,установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

Отже, відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень, чиї дії та рішення підлягають оцінці та перевірці у відповідності до положень ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач обліковується у спеціалізованій Державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку з 08.07.1990 року відповідно до витягу з ЄДР (а.с.120).

В уточнюючій податковій декларації позивача з податку на прибуток за 2013 рік від 26.03.2014 року позивачем самостійно задекларовано зменшення нарахованої суми податку в розмірі 25482252 грн. і переплата податку на прибуток в сумі 18927291 грн. (а.с.17-20).

Відповідно до Додатків ІД, АМ, ІВ, ТП, АВ, ЗП до вищезазначеної декларації позивач надав уточнюючи дані до звітної декларації (а.с.22-31).

Згідно з квитанцією № 2 від 28.03.2014 року пакет прийнято (а.с.21).

Відповідно до декларації з податку на прибуток за 2012 рік в рядку 34 вказано щомісячний авансовий внесок з податку на прибуток в розмірі 2079632,00 грн. (а.с.157-165).

Супровідним листом № 1400/01 від 28.02.2014 року позивач звернувся до СДПІ із заявою про надання розстрочки з авансового внеску з податку на прибуток в сумі 2079632,00 грн. на строк десять місяців. До заяви було додане економічне обґрунтування (а.с.73-75).

Листом № 4766/10/28-03-25-13-6 від 04.03.2014 року СДПІ відмовила позивача в наданні розстрочки грошових зобов'язань з авансового внеску (а.с.78).

04.03.2014 року позивачем була подана до СДПІ заява № 1453/01 про залік авансових внесків з податку на прибуток за лютий 2014 року за рахунок надміру сплачених сум податку на прибуток (а.с.76).

Ухвалою суду першої інстанції від 19.01.2016 року у відповідача були витребувані документи про відповідь на вищевказану заяву (а.с.126).

Згідно з листом № 743/10/2803 від 25.01.2016 року «щодо надання письмових документів» відповідач повідомив суд першої інстанції, що у зв'язку з захопленням будівлі СДПІ у місті Донецьку за адресою м. Донецьк, вул. Університетська, 85 надання відповіді на заяву ПАТ «Ясинівський коксохімічний завод» № 1453/01 від 04.03.2014 року СДПІ не має можливості (а.с.131).

Посадовими особами контролюючого органу була проведена камеральна перевірка своєчасності сплати авансового внеску Публічним акціонерним товариством «Ясинівський коксохімічний завод» з податку на прибуток за лютий 2014 року.

09.04.2014 року посадовими особами контролюючого органу було складено акт перевірки № 200/10/28-03-40 відповідно до якого виявлено порушення позивачем вимог пунктів 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата у лютому 2014 року узгоджену суму авансового внеску з податку на прибуток в сумі 2079632,00 грн. на 11 днів (а.с.14-15).

Супровідним листом від 10.04.2014 року вищезазначений акт був спрямований платнику податків Публічному акціонерному товариству «Ясинівський коксохімічний завод» та був отриманий останнім 14.04.2014 року (а.с.16).

17.04.2014 року за № 2395/15.1 позивач спрямував до СДПІ свої заперечення до акту № 200/10/28-03-40 від 09.04.2014 року (а.с.80).

Згідно з відповіддю № 8898/10/28-03-40 від 25.04.2014 року СДПІ було прийнято рішення про залишення без задоволення заперечень позивача (а.с.84-86).

СДПІ на підставі вищевказаного акту від 09.04.2014 року було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 30.04.2014 року № /9399/10/28-03-40 щодо сплати штрафних санкцій у сумі 207963,00 грн. відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України в розмірі 10% платежу який прострочено (а.с.71).

08.05.2014 року за № 2200/15.1 позивач спрямував до начальника Міжрегіонального головного управління Міндоходів скаргу на податкове повідомлення - рішення (а.с.87-88).

Згідно з рішенням № 10595/10/28-10-10-4-33 від 29.05.2014 року в.о. начальника Міжрегіонального головного управління Міндоходів скаргу було залишено без задоволення (а.с.89-90).

06.06.2014 року за № 4291/15.1 позивач спрямував до першого заступника Міністра доходів і зборів скаргу на податкове повідомлення - рішення (а.с.91-93).

Відповідно до рішення № 11052/6/99-99-10-01-02-15 від 20.06.2014 року заступника Міністра доходів і зборів скаргу було залишено без задоволення (а.с.94-96).

Згідно з п.п.14.1.39. п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках,визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом,на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до абзацу четвертого п.57.1 ст.57 ПК України, платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Згідно з абзацом одинадцятим п.57.1 ст.57 ПК України, у складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Абзацом двонадцятим п.57.1 ст.57 ПК України встановлено, що при цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Таким чином, відповідно до звітної податкової декларації за 2012 рік яка була подана позивачем 08.02.2013 року № податкове зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток складало 2079632 грн. Граничний термін сплати спливав 28.02.2014 року та це податкове зобов'язання було зараховано за рахунок переплати яка утворилась згідно зі зменшенням нарахування 11.03.2014 року по декларації від 03.03.2014 року № .

Ці обставини підтверджуються даними облікової картки платника податків (а.с.133-141).

Отже, кількість днів затримки сплати авансового внеску з податку на прибуток склала 11 днів.

З приводу позовних вимог позивача щодо обов'язку контролюючого органу зарахувати грошове зобов'язання платника податків за рахунок зайве сплачених сум автоматично без будь - якої заяви платника, суд першої інстанції зазначив наступне.

Абзацом 2 п. 87.1 ПК України передбачено, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Тобто, відповідно до зазначеної норми ПК України, без заяви платника здійснюється погашення податкового боргу з відповідного платежу за рахунок надміру сплачених сум такого ж платежу.

Якщо ж потрібно погашення податкового боргу з відповідного платежу за рахунок надміру сплачених сум з іншого платежу, погашення грошових зобов'язань платника відбувається на підставі його заяви, що передбачено пунктом 3 статті 43 ПК України.

Відповідно до Класифікації доходів бюджету, затвердженої наказом Мінфіну від 14.01.2011 року № 11 (в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), сплата авансового внеску за податку на прибуток та самого податку на прибуток відбувається за різними кодами бюджетної класифікації: -11021000 «Податок на прибуток приватних підприємств»; - 11024000 «Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств».

Наказом Міністерства фінансів України № 651 від 20.07.2015 року були затверджені зміни до бюджетної класифікації згідно з якими з бюджетної класифікації були виключені позиції кодів бюджетної класифікації з авансових внесків податку на прибуток, і таким чином платежі з податку на прибуток та авансових внесків податку на прибуток стали єдиним платежем.

Але, відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, на час виникнення спірних відносин діяв наказ Мінфіну від 14.01.2011 року № 11 відповідно до якого авансові внески з податку на прибуток і сам податок на прибуток були різними платежами.

Таким чином, податок на прибуток приватних підприємств і авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств це різні платежі (відповідно до нормативно - правових актів які діяли на момент виникнення спірних правовідносин), а тому погашення податкового боргу з платежу за рахунок надміру сплачених сум з іншого платежу відбувається тільки на підставі заяви платника податків.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, заяву про погашення авансового внеску з податку на прибуток за рахунок надміру сплачених сум податку на прибуток позивач надав відповідачу 04.03.2014 року, тобто вже після спливу встановленого законом строку для здійснення платежу, а тому прострочив платіж.

Не заслуговує на увагу посилання представників позивача на те, що він в строк встановлений законом, тобто 28.02.2014 року, звернувся до відповідача з заявою про розстрочення грошових зобов'язань, з наступних підстав.

Розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків відбувається на підставі ст.100 ПК України.

З аналізу вищезазначеної норми права випливає що розстрочення чи відстрочення податкового боргу платника податків є правом контролюючого органу, а не його обов'язком.

Контролюючий орган, скориставшись своїм правом, відмовив позивачу в розстрочці грошового зобов'язання листом № 4766/10/28-03-25-13-6 від 04.03.2014 року (а.с.78).

Зарахувати ж грошове зобов'язання за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів до відповідних бюджетів на підставі відповідної заяви платника, є обов'язком контролюючого органу.

Але, як вже вказувалося вище, таку заяву позивачу подав 04.03.2014 року тобто після спливу терміну сплати грошового зобов'язання.

Посилання апелянта на те, що дії відповідач при проведенні камеральної перевірки не відповідають чинному законодавству України колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки та його процедуру врегульовано статтею 76 ПК України. Зокрема, така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов'язкова.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів дійшла висновку, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів з питань проведення камеральних перевірок, урегульовані ПК. Так, розділ III «Податок на прибуток підприємств» цього Кодексу, який визначає право податкового органу на проведення камеральних перевірок з питань адміністрування податку на прибуток.

Колегія суддів вважає, що перевірка за звітний період тільки податку на прибуток підприємства не можна вважати порушенням вимог вищезазначених норм ПК України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано,тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії);

4) безсторонньо(неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно,зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно,тобто протягом розумного строку.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішені справи керується принципом законності, відповідно до якого органи держаної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відповідно до ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів в їх сукупності, відповідно до ч.3 ст.86 КАС України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений законом, а тому в задоволенні позовних вимог позивача відмовив.

Суд першої інстанції вирішив справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні. Керуючись ст. 195 ч.1, ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ясинівський коксохімічний завод» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/5194/15-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/5194/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Ясинівський коксохімічний завод» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № /9399/10/28-03-40 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 31 березня 2016 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок