Справа № 350/1719/15а,2а/350/6/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Справа № 876/1717/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2016 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича, третя особа - ОСОБА_1, про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області звернулося до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання дій неправомірними та скасування постанови старшого державного виконавця Сапіжака І.І. про відкриття виконавчого провадження.

Позивач посилався на те, що 13.11.2015 року відповідачем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-116/10, виданого 05.11.2015 року Рожнятівським районним судом.

На виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.09.2014 року №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, яким передбачено, що відповідно до цього порядку підлягають виконанню рішення про стягнення коштів з державного органу а також рішення зобов'язального характеру про виплату соціальних виплат, ухвалених до 01.01.2013 року.

Вважаючи, що виконавчий лист підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014 року, а не в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду та просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака І.І. по відкриттю виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2а-116/10; скасувати постанову старшого державного виконавця Сапіжака І.І. про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2015 року ВП №49304240.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2016 року, в якій відповідачем зазначено старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака І.І., позов задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції Сапіжака Івана Івановича по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження та скасовано його постанову від 13.11.2015 року ВП №49304240.

Постанову суду першої інстанції через свого представника оскаржила третя особа ОСОБА_1 , подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що позивач є юридичною особою публічного права, згідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки управління Пенсійного фонду України у Рожнятівському районі не є державним органом, тому порядок виконання рішень, встановлений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на нього не поширюється.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

В справі встановлено, що 13 листопада 2015 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака І.І. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-а-116/10, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області на підставі його рішення від 4.12.2012 року, яким зобов'язано УПФ України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області провести перерахунок основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, ОСОБА_1 відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, починаючи з 2 грудня 2009 року по 01 грудня 2009 року та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення з моменту винесення (отримання) постанови в строк до семи днів.

01.01.2013р. набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

В ст. 3 вказаного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

При цьому п.3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

На виконання вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.09.2014 року №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі Порядок).

В пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що заявник - фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник. Рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року. Відповідальна особа (особи) - посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов'язки з ведення обліку рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризації заборгованості за цими рішеннями та їх передачі до органу Казначейства.

Згідно із пунктом 3 Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Абзацом 4 пункту 10 Порядку визначено, що якщо рішенням зобов'язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти, відповідальна особа разом з повідомленням надсилає боржнику або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, копію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Про здійснення нарахування боржник або орган державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, зобов'язаний повідомити відповідальній особі протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення із наданням відповідного документа про здійснення нарахування, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

Пунктами 14-17 Порядку визначено, що до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи.

Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Відповідальна особа не пізніше наступного робочого дня з дня затвердження акта приймання-передавання надсилає заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання.

Відповідно до п. 19 Порядку, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З наведеного видно, що рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державні органи, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року виконуються відповідальною особою державної виконавчої служби не в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а в спеціальному порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440.

Таким чином, прийнявши постанову про відкриття виконавчого провадження №13.11.2015 ВП №49304240, старший державний виконавець Сапіжак І.І. допустив порушення вимог чинного законодавства, з приводу чого суд першої інстанції зробив правильний висновок.

Однак, разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу», органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі) не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

Відповідно до ч.1 ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то права на заміну неналежної сторони суд апеляційної інстанції не має.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень не можуть бути відповідачами в справі, тому заявлені до них позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2016 року у справі № 350/1719/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський