Справа № 815/477/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/477/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Мацвейко О.І.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" Рябоконь К.Ю. - за довіреністю від 21.09.2015р. б/н.

Від відповідача: представник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби Костіна В.Д. - за довіреністю від 20.10.2015р. №4205/9/10-029/28.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2015р. №,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби від 30.09.2015р. №, посилаючись на відсутність порушень чинного податкового законодавства з боку Товариства, на які наголошено податковим органом у Акті перевірки №3/28-08-41/36369434/26 від 11.09.2015р., оскільки ТОВ «Торговий дім "Дельта Вілмар» не було допущено жодних порушень податкового законодавства, які б послугували підставою для встановлення завищення суми від»ємного значення різниці між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту за грудень 2014р., та ПДВ до відшкодування за січень 2015р., т.я. платником податку у повному обсязі документально підтверджено віднесену до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість.

Відповідач - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 15.02.2016р. вхід.№3446/16), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.09.2015р. №, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" неправомірно включено до складу податкового кредиту за грудень 2014р. суму податку на додану вартість в межах взаємовідносин із СФГ «Петрівське», внаслідок чого завищено суму від»ємного значення різниці між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту за грудень 2014р., та ПДВ до відшкодування за січень 2015р., що призвело до порушення вимог п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у період з 14.08.2015р. по 04.09.2015р. на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на підставі Постанови старшого слідчого з ОВС 6-го відділу слідчого управління кримінальних розслідувань ГСУ ФР ДФС України майора податкової міліції Дема О.В., в межах кримінального провадження від 20.03.2015р. №0000041, за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.212 Кримінального кодексу України, про призначення проведення позапланової виїзної перевірки з питання правомірності обчислення та повноти сплати податків ТОВ «ТД Дельта Вілмар» за період 2014 - 2015р.р., відповідно до Наказу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі МГУ ДФС від 12.08.2015р. №134, на підставі направлень від 12.08.2015р. №74, виданого Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі МГУ ДФС головному державному ревізору-інспектору відділу податкового супроводження підприємств сфери промислового виробництва Будігай І.Є.; від 12.08.2015р. №75, виданого Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі МГУ ДФС головному державному ревізору-інспектору податкового супроводження підприємств сфери промислового виробництва Мокряк К.В., проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань правомірності обчислення, та повноти сплати податків, та документального підтвердження господарських відносин із платником податків СФГ «Петрівське», встановлення їх реальності та повноти відображення в обліку за період 2014-2015р.р.

За наслідками вказаної перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби складено Акт №3/28-08-41/36369434/26 від 11.09.2015р. «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків Сільськогосподарським фермерським господарством «Петрівське», їх реальності та повноти обчислення, та сплати податків за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р.», у висновках якого наголошено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" неправомірно включено до складу податкового кредиту за грудень 2014р. суму податку на додану вартість по взаємовідносинах з СФГ «Петрівське», внаслідок чого завищено суму від»ємного значення різниці між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту за грудень 2014р., та ПДВ до відшкодування за січень 2015р., що призвело до порушення вимог п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки №3/28-08-41/36369434/26 від 11.09.2015р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби 30.09.2015р. винесено податкове повідомлення-рішення №.

Не погодившись з означеним податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2015р. №, ТОВ «Торговий дім "Дельта Вілмар» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою (від 16.11.2015р. вхід.ДФС №33124/6) про його скасування, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги №28060/6/99-99-10-01-04-25 від 30.12.2015р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби від 30.09.2015р. №, а скаргу - без задоволення.

Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2015р. №, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про його скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби від 30.09.2015р. №, винесено контролюючим органом правомірно, та з урахуванням положень чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 08.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» (Покупець) та Селянським (фермерським) господарством «Петрівське» (Постачальник) був укладений Договір поставки №ТД41, відповідно до п.п.1.1-1.3 якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити соняшник врожаю 2014року українського походження, на умовах, викладених в цьому Договорі. Базис поставки: DАР в редакції Інкотермс-2010 (в частині, що не суперечить умовам цього Договору): Переробний комплекс олійних культур, м.Южне, Одесько-Миколаївське шосе,28. Постачальник підтверджує, що а) він є сільськогосподарським підприємством - виробником зернових та технічних культур; б) що він є виробником Товару, що постачається за цим Договором; в) що Товар постачається вперше в розумінні пункту 15 Підрозділу 2 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тобто є першим постачанням. Загальна кількість, ціна, загальна вартість, а також строки поставки Товару, що підлягає поставці погоджуються Сторонами додатково у Специфікаціях до Договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.1 означеного Договору поставки від 08.12.2014р. №ТД41 якість Товару має відповідати вимогам ДСТУ 4694:2006 «Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови», при цьому: вологість - 8%, сміттєва домішка - 3%, олійна домішка - 12%. Товар має бути у здоровому стані, без самозігрівання та теплового пошкодження під час сушіння; мати властивий здоровому насінню запах (без затхлого, пліснявого, інших сторонніх запахів), мати нормальний колір відповідно до певних сортових ознак.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» (Покупець) та Селянським (фермерським) господарством «Петрівське» (Постачальник) був укладений Договір поставки №ТД17 від 17.01.2015р., відповідно до п.п.1.1-1.3 якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити соняшник врожаю 2014року українського походження, на умовах, викладених в цьому Договорі. Базис поставки: DАР в редакції Інкотермс-2010 (в частині, що не суперечить умовам цього Договору): ТОВ «Дельта Вілмар СНД», Переробний комплекс олійних культур, м.Южне, Одесько-Миколаївське шосе,28. Постачальник повідомляє, що не є виробником Товару, який постачається за цим Договором. Постачальник підтверджує, що Товар, що постачається за цим Договором, придбаний у посередника, тобто ця операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість на підставі пункту 152 Підрозділу 2 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Кількість, ціна, загальна вартість, а також строки поставки Товару погоджуються Сторонами у Специфікаціях до Договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.1 означеного Договору поставки від 17.01.2015р. №ТД17 якість Товару має відповідати вимогам ДСТУ 4694:2006 «Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови», та мати наступні базисні норми: вологість - не більше 8%, сміттєва домішка - не більше 3%, олійна домішка - не більше 12%. Товар має бути у здоровому стані, без самозігрівання та теплового пошкодження під час сушіння; мати властивий здоровому насінню запах (без затхлого, пліснявого, інших сторонніх запахів), мати нормальний колір відповідно до певних сортових ознак.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено у Акті Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби №3/28-08-41/36369434/26 від 11.09.2015р. «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків Сільськогосподарським фермерським господарством «Петрівське», їх реальності та повноти обчислення, та сплати податків за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р.», під час проведення перевірки ТОВ "Торговий дім "Дельта Вілмар" податковим органом отримано податкову інформацію Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 31.01.2015р. №284/7/10-06-22-01, та від 20.08.2015р. №2648/7/10-06-22-01, у якій зазначено, що згідно податкової декларації за грудень 2014р. СФГ «Петрівське» не декларувало податковий кредит. При перевірці реєстрів отриманих податкових накладних СФГ «Петрівське» за грудень 2014р. встановлено надання реєстру виданих та отриманих податкових накладних з нульовими показниками. Загальна чисельність на СФГ «Петрівське» не відома, форму 1ДФ не подано; податкові розрахунки, що свідчать про наявність транспортних чи виробничих ресурсів до ОДПІ не подавались.

Крім того, від ОУ Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області отримано службову записку від 26.12.2014р. за №2235/10-06-07-04, відповідно до якої 25.12.2014року працівниками ОУ Броварської ОДШ ГУ ДФС у Київській області здійснено виїзд за адресою реєстрації господарства (Київська обл., м.Бровари, вул.Красовського,21, офіс 205), за результатами якого встановлено відсутність СФГ «Петрівське» за податковою адресою.

Судом з'ясовано, що за результатами розгляду Листа СДПІ з обслуговування ВП у м.Одесі МГУ ДФС від 04.08.2015р. №3780/10/28-08-41 щодо надання інформації про внесення до державного кадастру земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:002, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області надано відповідь від 11.08.2015р. №ДС-11-2-0.21-4543/19-15, якою адресата повідомлено, що Головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області відсутня інформація щодо означеної земельної ділянки.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду запиту від 04.08.2015р. №3779/10/28-08-41 СДПІ з обслуговування ВП у м.Одесі МГУ ДФС щодо надання інформації про загальну площу земельних угідь та кількість вирощеного соняшнику по підприємству СФГ «Петрівське» у 2014році згідно форми №4-сг «Посвіні площі сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду», Головним управлінням статистики у Вінницькій області на адресу податкового органу надіслано Лист №06-98/3284 від 14.08.2015р., за підписом першого заступника начальника Рибалко С.В., у якому повідомлено, що СФГ «Петрівське» по формах №4-сг, №29-сг у 2014 році до Головного управління статистики у Вінницькій області не звітувало.

У Листі від 30.12.2014р. №386о Мокроволянська сільська рада Білогірського району Хмельницької області податковий орган повідомила, що інформація щодо оренди СФГ «Петрівське» земельних ділянок на території Мокроволянської сільської ради відсутня. В сільській раді договорів оренди на земельні ділянки з СФГ «Петрівське» не укладались.

Як вбачається з Листа Відділу Держземагенства у Теофанівському районі Хмельницької області від 02.12.2014р. №03-03/23/2352, за підписом в.о. начальника Відділу Нагребельної В.Г., земельних ділянок, наданих у власність, користування або на умовах оренди СФГ «Петрівське» на території Теофанівського району не виявлено.

У Листі Відділу Держземагенства у Білогірському районі Хмельницької області від 03.12.2014р. №09-3660/14, за підписом начальника Відділу Мучіюк В.В., зазначено, що у період з 2000 року по даний час технічні документації із землеустрою СФГ «Петрівське» до Відділу Держземагенства у Білогірському районі для погодження не надавались. Крім того, набуття права власності на землю чи права постійного користування землею, укладення договорів на право постійного користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі на території Білогірського району не виявлено.

Окрім того, судом з»ясовано, що за результатами розгляду звернення заступника начальника СДПІ з обслуговування ВП у м.Одесі МГУ ДФС Талпа В.П. від 04.08.2015р. №3781/10/28-08-41, Виконавчим комітетом Некрасовської сільської ради Вінницького району Вінницької області на адресу заявника надано Лист-відповідь від 26.08.2015р. №100, за підписом сільського голови Тарасюка В.Г., у якому зазначено, що СФГ «Петрівське» на території Некрасовської сільської ради у 2014-2015 роках по теперішній час фінансово-господарської діяльності не проводило.

Також, як встановлено судом, та вбачається з наявного у матеріалах справи Вироку Суворовського районного суду м.Херсона від 16.06.2015р., який набрав законної сили 17.07.2015р., по кримінальній справі по обвинувальному акту кримінального провадження №0000010 від 24.04.2014р. за підозрою ОСОБА_15 (керівник Селянського (фермерського) господарства «Петрівське») у скоєні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 ч.2 ст.205-1 Кримінального кодексу України, судом затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_15 і прокурором Броварської міжрайонної прокуратури Грозіцьким В.А., за якою ОСОБА_15 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 ч.2 ст.205-1 Кримінального кодексу України.

Зокрема, в межах розгляду кримінальної справи по обвинувальному акту кримінального провадження №0000010 від 24.04.2014р. за підозрою ОСОБА_15 в скоєні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 ч.2 ст.205-1 Кримінального кодексу України, судом встановлено, що ОСОБА_15 є директором суб'єкта підприємницької діяльності Селянського (фермерського) господарства «Петрівське». Незважаючи на те, що СФГ «Петрівське» 09.12.2014р. Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області перереєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_15 взяв участь у його перереєстрації на своє ім'я не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої статутом підприємства, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення у сфері господарської діяльності. Так, у серпні 2014року ОСОБА_15 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами, які запропонували останньому здійснити перереєстрацію на своє ім'я за матеріальну винагороду суб'єкта підприємницької діяльності - юридичну особу СФГ «Петрівське» в органах державної влади, без наміру в подальшому здійснювати статутну господарську діяльність та з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб, на що ОСОБА_15 дав свою згоду.

При цьому, не встановленні слідством особи та ОСОБА_15 домовились про підписання останнім статутних та інших документів щодо перереєстрації на ім'я ОСОБА_15 вказаного підприємства за грошову винагороду та про те, що він у подальшому до діяльності СФГ «Петрівське» не буде мати ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням реквізитів та банківських рахунків СФГ «Петрівське» будуть займатися інші особи.

Вчинення дій пов'язаних з перереєстрацією СФГ «Петрівське», як директора вказаного підприємства, та відкриття рахунків підприємства, надало змогу невстановленим слідством особам, здійснювати незаконну діяльність, прикриваючись імітацією підприємницької діяльності перереєстрованого товариства. Використовуючи фіктивну юридичну особу - СФГ «Петрівське» дані особи отримали можливість здійснювати прибуткові та видаткові операції по банківських рахунках на власний розсуд, укладати від імені ОСОБА_15 нікчемні господарські угоди та складати фіктивні первинні документи, що свідчать про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) на адресу реально діючих підприємств України, що призводить до незаконної мінімізації податкових зобов'язань останніми, а також складати та видавати від імені ОСОБА_15 документи податкової звітності до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Обвинувачений ОСОБА_15 в інкримінованих злочинах визнав себе винним повністю.

Також, як зазначено у наявних в матеріалах справи письмових поясненнях ОСОБА_15 від 26.12.2014р., підписаних ним власноручно, прийнятих старшим оперуповноваженим ОУ Броварської ОДПІ майором податкової міліції Лишиленко Т.О., ОСОБА_15 СФГ «Петрівське» не створював. Здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності у нього на меті не було, статутні документи, не оформляв, не складав, та не підписував, державну реєстрацію підприємства не здійснював, адреса господарства, місцезнаходження бухгалтерських та податкових документів йому не відомі, із заявою до відповідних органів щодо виготовлення печатки не звертався, місцезнаходження печатки невідомо. Також, в означених поясненнях ОСОБА_15 стверджує, що службові особи СФГ «Петрівське» йому не відомі, працівників він не знає, жодних службових осіб та працівників Господарства він не призначав, будь-які угоди від імені Господарства не укладав, та не підписував, бухгалтерські та податкові документи від імені СФГ «Петрівське» не складав, не оформлював, та не підписував, розпорядження фінансово-грошовими потоками ніколи не здійснював, у ОСОБА_15 не було мети здійснювати будь-яку фінансово-господарську діяльність, а тому не в змозі назвати постачальників та покупців СФГ «Петрівське», оскільки жодної участі у діяльності господарства він не приймає, та ніколи не приймав.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VI податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.4 ст.201 означеного Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зокрема, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 означеного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Тобто, законодавчо визначено, що первинним документом, який засвідчує факт здійснення господарської операції є, серед іншого, акт здачі-приймання робіт (надання послуг), який відповідно повинен містити усі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також інші документи, які б підтверджували фактичне здійснення господарської операції.

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам, а відтак, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу вищеокреслених законодавчих положень вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання - передачі товарів (робіт, послуг), тощо), мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Також, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції.

За відсутністю факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів (робіт, послуг) однією стороною, та їх отримання іншою стороною, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарської діяльності.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) або в разі, якщо придбані товари (роботи, послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів чи сплати грошових коштів. До того ж, наявність цивільно-правового договору також не є безумовним свідченням правомірності та реальності вчинення платником податку господарської операції навіть у тому разі, якщо такий договір не визнано недійсним у судовому порядку.

Так, в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011р. касаційною інстанцією наголошено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що вищеозначені фінансово-господарські операції, які за твердженням позивача, мали місце між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» та Селянським (фермерським) господарством «Петрівське», не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та виконання послуг. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, водночас наявність у матеріалах справи документів не є безумовним доказом того, що відбулося реальне постачання товару (надання послуг), а наявність податкових накладних, не є єдиною умовою формування податкового кредиту. При цьому, будь-які документи, складені на підтвердження факту здійснення окремої господарської операції, набувають статусу документа за своїм суттєвим навантаженням лише у разі фактичності здійснення господарської операції, з приводу якої складається відповідний документ, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. №1936/11/13-11 сама собою наявність окремих документів не є підставою для висновків про реальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю не мали місце. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відповідно покупця - права на формування податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

Як встановлено судом, та зазначено вище, контрагент позивача - Селянське (фермерське) господарство «Петрівське» зареєстроване на підставну особу, яка не мала наміру, та не здійснювала фактичної господарської діяльності (дій) та будь-яких операцій від імені вказаного Підприємства, свої повноваження як керівник вказаний громадянин не реалізовував, договори та первинні документи не складав, та не підписував.

У даному випадку, контрагент позивача знаходився поза межами контролю формального (номінального) директора, від імені якого невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій. При цьому, номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені Господарства, та будь-яких довіреностей не видававі, а відтак Підприємство-контрагент позивача створювалось, та діяло з метою прикриття незаконної діяльності.

Отже, вищенаведене, у сукупності із обставинами встановленими у вироку суду, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку, та про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод.

При цьому, надані позивачем матеріали, та наведені ним доводи, жодним чином не спростовують встановлених судом під час з»ясування фактичних обставин справи, фактів, та не доводять протилежне.

Таким чином, судом встановлено, що Селянське (фермерське) господарство «Петрівське», податкові накладні котрого були підставою для формування позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» податкового кредиту, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість, за зверненням невстановленої особи від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності даного Господарства, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, а відтак виписані від її імені податкові накладні апріорі не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, та можуть слугувати підставою для віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 05.03.2012р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської Міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, та скасування податкових повідомлень-рішень, від

Згідно з ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, наведені обставини та досліджені судом наявні у справі письмові докази у їх сукупності, дають змогу дійти висновку, що господарські операції між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Дельта Вілмар» та його контрагентом - Селянським (фермерським) господарством «Петрівське», не мали реального характеру, а їх виконання оформлено суто документально, без мети реального настання правових наслідків.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо правомірності та ґрунтовності донарахування Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби позивачу спірної суми податку на додану вартість.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та викладені усно повноважним представником у судових засіданнях в ході судового розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2015р. №, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2015р. №, відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом 29 березня 2016 року.

Суддя Харченко Ю.В.