Справа № 826/18883/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2016 р. м. Київ К/800/39044/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судових засідань за участю представників позивача відповідача третьої особи представника третьої особи Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Корінець Ю.О., Маковій О.О., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_7, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_11 про зобов'язання знести за власний рахунок збудовану самочинно добудову до будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України пред'явила позов до ОСОБА_10, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_11 про зобов'язання знести за власний рахунок збудовану самочинно добудову до будинку № АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржники оскаржили їх.

У касаційних скаргах ОСОБА_11 та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просять рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_11, її представники зазначили, що ОСОБА_12 здійснила державну реєстрацію об'єкту житлової нерухомості, присвоївши самочинному будівництву новий номер будинку та пославшись, що судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено наскільки істотними є порушення ОСОБА_7 будівельних норм, стандартів при самочинному будівництві та чи можливо привести самочинне будівництво будинку № АДРЕСА_1 у відповідність до вимог законодавства без його знесення, просили рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судами встановлено, що ОСОБА_10 на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року належить 3/4 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, 1/4 частина вказаного будинку належить ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2000 року, що підтверджено матеріалами справи, технічним паспортом та не оспорюється учасниками судового засідання.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 26 лютого 2002 року №№52/5 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,0296 га.

ОСОБА_10 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 липня 2011 належить земельна ділянка площею 0,0264 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області в листопаді 2009 року було проведено обстеження території зазначеного домоволодіння та встановлено, що на території даної садиби відповідачем самочинно розпочато реконструкцію своєї частини будинку з розширенням за рахунок добудови, чим порушено статтю 22 Закону України "Про основи містобудування" та статтю 29 Закону України "Про планування та забудову територій".

За фактом виявленого порушення ОСОБА_12 притягнуто до адміністративної відповідальності, про що винесено постанову від 03 грудня 2009 року № 3002 у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф у розмірі 170 грн. та видано припис № 92 від 02 грудня 2009 року про припинення будь-яких будівельних робіт.

06 вересня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та виконання ОСОБА_13 вимог припису № 92 від 02 грудня 2009 року.

Перевіркою встановлено, що відповідачем вимоги припису № 92 від 02 грудня 2009 року не виконані, декларація про початок виконання будівельних робіт не зареєстрована, роботи по реконструкції частини індивідуального житлового буднику по АДРЕСА_1 не припинені, чим порушено вимоги статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" та частину четвертої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За результатами вказаної перевірки складено акт від 06 вересня 2012 року, протокол про адміністративне правопорушення № 112 від 06 листопада 2012 року та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 06 вересня 2012 року № 837.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 2697 від 23 листопада 2012 року ОСОБА_12 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 18842 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 5100 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку вимог приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання приписів, позивач звернувся до суду із позовом про зобов'язання знести за власний рахунок збудовану самочинно добудову до будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем було притягнуто ОСОБА_12 до відповідальності за порушення містобудівного законодавства, але не було використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування, зокрема не було запропоновано провести відповідну перебудову.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позову є передчасними, а тому відсутні підстави для знесення самочинно побудованих відповідачем приміщень будинку.

Суд апеляційної інстанції із цими висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2015 року без змін.

При цьому зазначив, що проведена відповідачем реконструкція будинку не в повній мірі відповідає державним будівельним нормам, однак не доведено, що незадовільність стану частини будинку ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв'язку з виконаними ОСОБА_10 будівельними роботами.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року № 687-XIV (далі - Закон № 687-XIV) законодавство про архітектурну діяльність складається з Конституції України, законів України "Про основи містобудування", "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно статті 10 Закону №687-XIV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції, здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Згідно частини першої статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, абзацом 2 частини 1 статті 38 Закону № 3038-VI передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Із системного аналізу вищенаведених норм колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що законодавством чітко визначено, що лише після невиконання припису орган державного архітектурно-будівельного контролю має право звернутись до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта.

При цьому, суду повинні бути надані докази того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а з огляду на положення Закону № 3038-VI надані також докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Згідно частини першою статті 367 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, ознаками самочинного будівництва є відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об'єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об'єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об'єкт нерухомого майно самочинним будівництвом.

Як вбачається із матеріалів справи постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року у справі 826/4943/13-а, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, третя особа ОСОБА_14, про визнання протиправним та скасування припису № 837 від 06 вересня 2012 року.

Із вказаного судового рішенням вбачається, що ОСОБА_12 не виконала вимоги зазначеного припису, не зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт та не припинила виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1, розпочаті без розроблення проекту та відповідного дозволу Інспекції.

20 листопада 2014 року Інспекцією за зверненням ОСОБА_7 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої встановлено, що вимоги приписів № 92 від 02 грудня 2009 року та від 06 вересня 2012 року № 837 не виконані.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем були розпочаті будівельні роботи ще в 2009 році.

В подальшому відповідачем було виготовлено проект добудови з надбудовою до існуючого житлового будинку, який 12 травня 2010 року погоджено заступником головного архітектора м. Ірпіня ОСОБА_15 та відділом державного пожежного нагляду м. Ірпіня та державним закладом "Ірпінська міська СЕС", надано висновки експертиз від 20 липня 2010 року № 648 та від 01 вересня 2010 року № 05.03.02-07/61484 про відповідність проекту вимогам законодавства.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 09 червня 2011 року №11257/10-15 частина схилу покрівлі даху 3/4 частин житлового будинку № АДРЕСА_1 яка належить відповідачу ОСОБА_10, спрямована на покрівлю 1/4 частини будинку ОСОБА_7 від 5 см до 35 см, що не відповідає вимогам пунктів 1.2 та 1.3 ДБН В.2.6-14-97 та пункту 2.7 ДБН А.2.2-3-2004.

Із висновку державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій" за результатами обстеження і оцінки технічного стану приватного будинку від 11 липня 2011 року, Звіту товариства з обмеженою відповідальністю "Столичне бюро незалежних будівельних експертиз та технічного нагляду" про проведення технічного обстеження на відповідність будівельних конструкцій та інженерних мереж добудови з надбудовою до будинку від 21 січня 2011 року, висновку № 19 судової будівельно-технічної експертизи від 22 листопада 2012 року, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний Центр "Будівельна експертиза", висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ "Київське бюро судових експертиз та досліджень "Константа" від 09 вересня 2014 року №/1405-51 вбачається, що проведена ОСОБА_10 реконструкція житлового будинку не відповідає державним будівельним нормам.

Згідно частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Судом першої інстанції не було досліджено наскільки істотними є порушення ОСОБА_7 будівельних норм, стандартів та чи можливо привести самочинне будівництво будинку № АДРЕСА_1 у відповідність до вимог законодавства без його знесення.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та недоліків рішення суду першої інстанції не усунув.

Від встановлення даних обставин справи залежить правильне вирішення справи по суті.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як судами не були дослідженні вказані обставини, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_7, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: