Справа № 707/235/15-а
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2016 р. м. Київ К/800/24129/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,
суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:
визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії по інвалідності;
зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі постанова № 1210) з 5 серпня 2014 року.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі щодо відмови в перерахунку пенсії. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 7 постанови № 1210 на підставі наданих довідок з 5 серпня 2014 року.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.
ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області та отримує пенсію як інвалід ІІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII).
Згідно довідки від 2 грудня 1997 року №312/09, виданої підприємством на якому працював позивач, ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження з 2 жовтня 1987 року по 19 грудня 1987 року за місцем роботи нарахована заробітна плата в сумі 645,24 грн (за 79 днів), в тому числі за роботу в н.п. Прип`ять за 17 днів в сумі 138,72 грн з урахуванням коефіцієнту 3.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 19 грудня 1987 року №1599/26 ОСОБА_1 з 2 жовтня 1987 року по 19 грудня 1987 року (79 днів) перебував на військових зборах у військовій частині НОМЕР_1 (смт Поліське) та виконував завдання з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 30 квітня 2014 року №3999/05 особовий склад військової частини 57278 приймав участь у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, а документи військової частини знищені. Згідно документів, що збереглися, ОСОБА_1 за період з 3 жовтня 1987 року по 18 грудня 1987 року отримував добові та в зазначений період отримав дозу опромінення 7,400 (одиниця виміру не вказана).
Відповідно до довідки Правобережного міжрайонного управління водного господарства від 9 лютого 2015 року №113/01/01.3 згідно відомостей про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 1987 року за місцем роботи була нарахована заробітна плата у сумі 645,25 грн за 79 днів, що неоподатковувалась. Інші документи, що підтверджують участь в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, в організації знищені.
26 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно пункту 7 постанови № 1210, на яку відповідачем надано відповідь від 9 січня 2015 року № 171/05 та повідомлено заявника, що пенсія обчислена і виплачується в повному обсязі згідно вимог чинного законодавства.
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що посилання відповідача на неможливість здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог пункту 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою № 1210, є необґрунтованими, оскільки у позивача відсутня можливість надати довідку відповідної форми через часткове знищення архівів як на підприємстві, де він працював, так і у військовій частині, де він проходив службу. Натомість в довідках, наданих позивачем і відповідачем, міститься достатньо даних для здійснення відповідного перерахунку на підставі пункту 7 цього Порядку.
Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
Згідно з частиною першою статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Частиною четвертою статті 15 Закону № 796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Після аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанова Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 5 червня 1986 року № 655-195; постанова Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.
У зазначених нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Так, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.
Пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівникам підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100 %.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась відповідно до діючої на підприємстві системи преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).
Пунктом 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою № 1210, передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, у II - 4, І - 3). При цьому у всіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Таким чином, розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.
Проте, вирішуючи спір, суди не встановили, в якому розмірі позивач фактично отримав заробітну плату в період його роботи у зоні відчуження та якими первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місце її виконання це підтверджується (розрахунковим листом, табелем обліку робочого часу тощо). Не здійснено судами також аналізу і первинних документів щодо нарахування заробітної плати, а також нормативних актів, згідно з якими проводилися такі нарахування.
Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За правилами статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області задовольнити частково.
Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.