Справа № 826/23111/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2016 року письмове провадження № 826/23111/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Генеральної прокуратури України Прокуратури Одеської області
провизнання наказу протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (надалі по тексту - відповідач 1), Прокуратури Одеської області (надалі потексту - відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України №36дк від 22.09.15 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Одеської області;

- стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.09.15 по день поновлення мене на посаді;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника прокурора Одеської області, а також стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Наказом Генеральної прокуратури України №36дк від 22.09.15 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади та з органів прокуратури на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин).

Позивач стверджує, що перебував на лікарняному, а тому не міг бути звільнений відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України.

ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, в зв'язку з чим, адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідачі з позовними вимогами не погодились, в запереченнях на позов зазначили, що ОСОБА_1 з 20.04.15 по 18.08.15 включно не виходив на роботу та не виконував своїх службових обов'язків. Ставши до роботи 19.08.2015, письмово повідомив прокурора Одеської області про закінчення лікування, проте до заяви не долучив жодних підтверджень своєї відсутності на роботі з поважних причин.

Після цього, з 20.08.2015 по 22.09.2015 позивач також був відсутній на роботі.

Станом на 22.09.2015 будь-яких документів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі з 20.04.2015 по 18.08.2015 і з 20.08.2015 по 22.09.2015 та письмових пояснень з цього приводу ним не надано.

Вищезазначені дії ОСОБА_1 Генеральним прокурором України розцінено як прогули без поважних причин упродовж тривалого періоду, тобто грубе порушення трудової дисципліни.

Також відповідачами зазначено, що прокуратурою Одеської області із залученням фахівців виконавчої дирекції Одеського обласного та Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено перевірку обґрунтованості видачі ОСОБА_1 лікувальними закладами міст Одеси та Києва наданих ним листків непрацездатності, якою встановлено, що два із восьми листків непрацездатності, а саме серії АГЕ №171766 з 28.04.2015 по 08.05.15 та серії АГЕ №168952 з 18.05.15 по 27.05.15 видано необґрунтовано.

Також при перевірці листка непрацездатності №740392 з 28.05.15 по 05.06.15 встановлено факт порушення Інструкції про порядок його заповнення, а саме - порушення ОСОБА_1 режиму (самостійно залишив лікувальний заклад 03.06.15 р. та був відсутній у ньому 05.06.15), що не було відображено у бланку листка непрацездатності.

З вищезазначених підстав, представник Генеральної прокуратури України і прокуратури Одеської області в судовому засіданні проти позову заперечував та просили суд в його задоволенні відмовити.

11.11.2015 сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Генеральної прокуратури України №1622 к від 20.11.14, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника прокурора Одеської області та затверджено членом колегії прокуратури цієї області, звільнивши в порядку переведення з посади начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

20.04.15 позивач повідомив прокуратуру Одеської області про те, що перебуває на лікарняному і лікарняний лист надасть після закінчення лікування.

На протязі чотирьох місяців проходив лікування в різних клінічних закладах міста Одеси та міста Києва на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, про що свідчать листки непрацездатності АГЕ № 171766 від 08.05.15; АГГ №740384 від 15.05.15; АГЕ №168952 від 27.05.15; АГГ №740392 від 05.06.15; АГГ №747211 від 19.06.15; АГЕ №466595 від 24.07.15; АГЗ №146362 від 14.08.15; АГЗ №147053 від 18.08.15 та виписка із медичної картки амбулаторного хворого від 03.07.15.

19.08.15 позивач приступив до виконання службових обов'язків в прокуратурі Одеської області, про що повідомив в телефонному режимі відділ роботи з кадрами прокуратуру області та подав рапорт до канцелярії про те, що він приступив до виконання службових обов'язків, що не заперечується представником відповідача та підтверджується матеріалами справи, а саме зазначено в наказі про звільнення.

20.08.15 листом повідомив відділ кадрів прокуратури Одеської області про продовження лікування та наголосив на тому, що листки непрацездатності надасть після виходу із лікарняного.

Наказом Генеральної прокуратури України №36дк від 22.09.15 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади та з органів прокуратури на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин).

Позивач вважає зазначений наказ незаконним, виходячи з того, що він перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про прокуратуру» (надалі по тексту - Закон) визначає повноваження прокурорів, організацію, засади та порядок діяльності прокуратури.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про прокуратуру» встановлюються вимоги до осіб, які призначаються на посади прокурорів та слідчих, а в статті 46-2 Закону підстави для звільнення працівників прокуратури.

Так, в частині 1 статті 46-2 вищевказаного Закону передбачено, що прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Зокрема, згідно з п. 4 ч. 1 вказаної статті, підставою припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно п. 22 зазначеної постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Підпунктами 1.1, 1.3 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 № 455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6196 (зі змінами), визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Листок непрацездатності видається громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах.

Факт тимчасової непрацездатності позивача підтверджується листками непрацездатності, що містяться в матеріалах справи, а саме: АГЕ № 171766 від 08.05.15; АГГ №740384 від 15.05.15; АГЕ №168952 від 27.05.15; АГГ №740392 від 05.06.15; АГГ №747211 від 19.06.15; АГЕ №466595 від 24.07.15; АГЗ №146362 від 14.08.15; АГЗ №147053 від 18.08.15 та випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 03.07.15.

Посилання відповідачів на те, що листки непрацездатності №171766 з 28.04.15 по 08.05.15; №168952 з 18.05.15 по 27.05.15 були видані з порушенням порядку їх видачі та заповнення, у зв'язку з чим є необґрунтованими, суд не бере до уваги, оскільки саме по собі порушення лікарями порядку їх видачі не може свідчити про необґрунтованість видачі листків непрацездатності, так як підставою для його видачі є встановлення факту непрацездатності особи.

Крім того, відповідно до п. 8.3 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року № 455 за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян відповідальність згідно із законодавством України несуть лікарі.

Більш того, до теперішнього часу відносно лікарів, якими видано листки непрацездатності, службове розслідування не проведено, до дисциплінарної відповідальності не притягувались, кримінальні провадження за даними фактами не реєструвались, що свідчить про законність отримання лікарняних листів позивачем та надання їх за місцем роботи.

Також суд не бере до уваги, як належний доказ, посилання відповідачів на лист Виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 109-01-14-1303 від 06.11.15, оскільки в останньому не наведено підстав необґрунтованості видачі та заповнення листків непрацездатності, виданих позивачу.

Будь-яких інших письмових доказів щодо перевірки медичної документації відносно тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 відповідачами до суду не надано.

Крім того, правомірність видачі листків непрацездатності не є предметом розгляду даної справи, а відтак у суду відсутні підстави для перевірки вказаних у них відомостей.

При цьому, в оскаржуваному наказі зазначено та сторонами не заперечується, що позивач за письмовою заявою від 19.08.2015 приступив до виконання службових обов'язків.

Відповідно до п. 5 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

Відповідач в оскаржуваному наказі №36дк від 22.09.2015 зазначає, що позивач упродовж майже 4 місяців поспіль не виходить на роботу, тобто менше 4 місяців поспіль.

Судом також встановлено, що прокуратурою Одеської області службове розслідування стосовно позивача щодо ненадання лікарняних листків та неявки на роботу не проведено, висновок за результатами відповідно не складено.

Крім того, матеріалами справи, зокрема, листками непрацездатності та особистим рапортом позивача від 19.08.2015, підтверджується, що ОСОБА_1 приступив до виконання своїх службових обов'язків 19.08.2015, тобто позивач перебував на лікарняному менше чотирьох місяців поспіль, а саме з 20.04.2015 по 19.08.2015.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Генеральної прокуратури України про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади не відповідає ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді заступника прокурора Одеської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.09.2015, також підлягають задоволенню.

Так, згідно довідки прокуратури Одеської області № 18-169 вих. 15 від 09.11.2015 середня заробітна плата ОСОБА_1, за останні 2 календарні місяці роботи (липень, серпень) складає - 25 252,61 грн., середньоденна заробітна плата становить - 1 174,54 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача дорівнює 132. Відповідно середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 22 вересня 2015 року по 28 березня 2016 року складає 155039,28 грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч. 1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді заступника Одеської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.ст.2, 17, 71, 86, 122, 158- 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України №36дк від 22.09.15 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Одеської області.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.09.15 по 28.03.16 у розмірі 155039,28 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Одеської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі - 12 626, 31 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій