Справа № 826/11039/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Гром Л.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, в якому просить:

визнати дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині не виплати заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 незаконними;

стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві заробітну плату за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 в розмірі 42 510,30 грн., та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2012 по 05.06 2015 в розмірі 117 246,15 грн., а всього 159 756,45грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та винести постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивача було відсторонено від виконання посадових обов'язків у порядку визначеному кримінально-процесуальним законодавством.

Таким чином, керуючись, нормами Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту його порушених прав, оскільки визначення розміру втраченого грошового доходу належить до компетенції інших органів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач з 01.12.2008 перебував у трудових відносинах з Головним управлінням юстиції у м. Києві та працював на посаді державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції.

29.01.2010 на виконання доручення Міністерства юстиції України №25-32/580 від 16.10.2009 «Про стан виконання органами державної виконавчої служби вимог Закону України «Про боротьбу з корупцією» та у відповідності до ст. 22 Закону України «Про державну службу», п. 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 та згідно наказу Головного управління юстиції у м. Києві №85/02 від 27.01.2010 у зв'язку із порушенням кримінальної справи щодо державного виконавця ОСОБА_2, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 386 КК України та державного виконавця ОСОБА_3, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 386 КК України, ВДВС ГУЮ у м. Києві внесено подання про відсторонення позивача на час проведення досудового та судового слідства по вищевказаній справі від виконання повноважень.

На підставі зазначеного подання Головним управлінням юстиції у м. Києві винесено наказ від 29.01.2010 № 93/03 «Про відсторонення від виконання обов'язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3», позивача було відсторонено від виконання обов'язків за посадою на час проведення досудового та судового слідства з 29.01.2010, в зв'язку з порушенням Прокуратурою Дніпровського району м. Києва 15.01.2010 відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України.

Згідно з листом Головного управління юстиції у м. Києві від 13.01.2012 №64/12/12-12 у зв'язку із тим, що за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 ОСОБА_2 не було протабельовано у табелі обліку використання робочого часу, підстав для нарахування заробітної плати не було.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 його 24.02.2012 звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 23.02.2012 № 235/03.

19.03.2015 старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000370 від 30.04.2013, у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

14.04.2015 позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про виплату заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011.

06.05.2015 листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 8495/0/11-15/08 позивача повідомлено, що у зв'язку із тим, що він не перебуває в трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві розгляд питання про виплату заробітної плати не вбачається за можливе.

Судом також встановлено, що пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 100/26545 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Вважаючи, що позивачу протиправно не виплачено заробітну плату за період відсторонення від посади, останній звернувся до адміністративного суду з позовом.

Таким чином, предметом спору є правомірність дій відповідача в частині не виплати позивачу заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та стягнення заробітної плати за цей період, у зв'язку із відстороненням від виконання обов'язків за посадою на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 29.01.2010 № 93/03 та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною першою статті 94 Кодексу України законів про працю визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на час відсторонення позивача від посади, невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не підтверджується результатами службового розслідування, це рішення скасовується.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950, в редакції, що діяла на час відсторонення позивача від посади, службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює службовець.

Особа, стосовно якої винесено постанову про притягнення як обвинуваченої у вчиненні злочину у сфері службової діяльності або складено протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з обмеженнями, передбаченими пунктами 1 - 3 частини першої статті 4 і статтею 5 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", підлягає відстороненню від виконання повноважень за посадою до розгляду справи судом.

За особою, уповноваженою на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, на час відсторонення від виконання повноважень за посадою зберігається заробітна плата.

Таким чином, в разі відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою, у зв'язку із винесенням відносно нього постанови про притягнення як обвинуваченої у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, за такою особою на час відсторонення від виконання повноважень за посадою зберігається заробітна плата.

Із наказу від 29.01.2010 № 93/03 убачається, що позивача було відсторонено від виконання обов'язків за посадою на час проведення досудового та судового слідства з 29.01.2010, в зв'язку з порушенням відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною другою статті 368 КК України, що відноситься до злочинів у сфері службової діяльності.

Проте, заробітна плата останньому не виплачувалась, що відповідачем не спростовується, та є прямим порушенням приписів частини першої статті 22 Закону України «Про державну службу» та абзацу 3 пункту 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог помилково послався на норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", а відтак дійшов неправильного висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту його порушених прав.

Зокрема, із назви вказаного закону вбачається, що його положення визначають порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Поряд з цим, як уже було встановлено судом, позивача було відсторонено від займаної посади на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 29.01.2010 № 93/03 винесеного за поданням Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Враховуючи, що вказані органи не відносяться до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" в даному випадку застосуванню не підлягають.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, застосував норми закону, які не підлягають застосуванню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

В свою чергу, наявні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати за період відсторонення останнього від посади та, відповідно, для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь позивача заробітної плати за період відсторонення останнього від посади з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06 2015.

Відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Пленум) звернуто увагу судів на необхідність вжиття заходів до належного виконання вимог закону при розгляді справ про оплату праці, маючи на увазі, що судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з пунктом 20 Пленуму установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У пункту 21 Пленуму зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядку). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Так, абзацом 3 пункту 2 Порядку визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної вважає необхідним визначити суму заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06 2015, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, навівши розрахунок таких сум та зазначивши, що вони визначені без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Виходячи з положень Порядку, розрахунок зазначених сум слід здійснювати виходячи із заробітної плати отриманої позивачем у відповідний період роботи в Головному управлінні юстиції м. Києва.

Із листа Головного управління юстиції у м. Києві від 13.01.2012 №64/12/1212 убачається, що заробітна плата позивачу не нараховувалась у період з 15.01.2010 по 08.11.2011, з трудової книжки позивача убачається, що його звільнено 24.02.2012, а з конверту убачається, що із позовом останній звернувся 05.06.2015. Зазначені фактичні обставини сторонами в ході судового розгляду не спростовано.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, рішення та бездіяльність яких оскаржуються, своїх заперечень проти адміністративного позову ОСОБА_2 не подали, покладений на них обов'язок доказування правомірності таких рішень та бездіяльності не виконали.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 через позивача суду було надано копію наказу про звільнення останнього та розрахункові листи за періоди листопад - грудень 2009 року та грудень 2011 року - січень 2012 року.

Таким чином обрахунок сум заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06 2015, здійснюється наступним чином.

Судом встановлено, що місяцю відсторонення позивача від посади передували листопад та грудень 2009 року, які складали 21 та 23 робочі дні, що в сукупності складає 44 дні.

Середньоденна заробітна плата позивача на час відсторонення складала 83,37 грн. (1 834,10 грн. виплачені за листопад 2009 року + 1 834,10 грн. виплачені за грудень 2009 року / 44дні).

Отже, сума заробітної плати ОСОБА_2 склала 38 600,31 грн. (83,37 грн. * 463 робочі дні).

Крім того, судом встановлено, що місяцю звільнення позивача передували грудень 2011 року та січень 2012 року, які складали 22 та 20 робочих днів, що в сукупності складає 42 дні; період з 25.02.2012 по 05.06.2015 містить в собі 816 робочих днів

Середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 119,18 грн. (1 461,85 грн. виплачені за грудень 2011 року + 3 543,60 грн. виплачені за січень 2012 року / 42 дні).

Отже, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з ОСОБА_2 склав 97 250,88 грн. (119,18 грн.*816 робочі дні).

Заробітна плата за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06.2015 ОСОБА_2 в загальному розмірі складає 135 851,19 грн. (38 600,31 грн.+ 97 250,88 грн.).

Таким чином, враховуючи, що відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, заперечення стосовно позовних вимог позивача суду не надано, доказів правомірності невиплати позивачу заробітної плати не подано, натомість позивачем надано достатньо доказів вважати його вимоги частково правомірними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням вище наведеного.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині не виплати заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06 2015 в розмірі 135 851,19 грн. (сто тридцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят одна гривня дев'ятнадцять копійок), сума вказана без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.М. Гром

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Гром Л.М.

Шелест С.Б.