Справа № 826/20028/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ-Україна» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2016 справу призначено до розгляду на 10.03.2016.

10 березня 2016 року у судове засідання з'явився представник позивача, відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду справи 10.03.2016 колегією суддів визнано явку відповідача обов'язковою на наступне судове засідання 24.03.2016 та зобов'язано відповідача надати протокол допиту в якості свідка директора ТОВ «Гелеотранс» ОСОБА_2, який являвся контрагентом у позивача.

24 березня 2016 року у судове засідання позивач та відповідач не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи. Крім того, протокол допиту в якості свідка директора ТОВ «Гелеотранс» ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанцій відповідачем надано не було.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, колегія суддів вирішила слухати справу без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АПТ-Україна» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Гелеонтранс» за період з 01.02.2015 по 28.02.2015.

За результатами перевірки складено Акт перевірки від 14.08.2015 № 4812/26-51-22-03/38036913, яким встановлені наступні порушення:

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 390 923 грн (а.с. 74-85 Том I).

На підставі Акта перевірки від 14.08.2015 №4812/26-51-22-03/38036913 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 27.08.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 488 653 грн 75 коп., у тому числі за основним платежем - 390 923 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 97 730 грн 75 коп. (а.с. 108 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення суб'єкт господарської діяльності звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи спростовуються висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, що призвели до заниження податку на додану вартість, тому податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.08.2015 № підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У результаті дослідження матеріалів справи та наданих позивачем доказів, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Водночас, згідно до частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон №996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (Положення № 88), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення реальності здійснення господарських операцій, належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення відповідних таких операцій та використання придбаних товарів/послуг у господарській діяльності.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

У результаті дослідження наданих первинних документів, колегією суддів встановлено, що, між ТОВ «АПТ-Україна» (покупець) та ТОВ «Гелеонтранс» (постачальник) укладено договір поставки №01/19/02/15 від 19.02.2015, згідно якого постачальник зобов'язується на свій ризик за завданням покупця та у відповідності до умов договору виконати поставку товару (надалі - «Товар») на об'єкт, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити товар. Номенклатура та кількість товару вказана у Специфікаціях (додаток № 2 до цього договору). Строк поставки товару - до 28.02.2015 (а.с. 117-120 Том I).

Згідно із пунктом 3.1 розділу 3 договору, вартість товару визначена в протоколі узгодження договірної ціни (додаток №1 до цього договору) та становить: 2 345 535 грн 52 коп.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до суду: додаток №1 до договору (протокол узгодження договірної ціни); додаток №2 до договору (специфікація №1, №2, №3); додаткову угоду до договору (а.с. 121-125 Том I); податкові накладні від 27.02.2015 №111 на суму 910 800 грн (ПДВ 151 800 грн), від 27.02.2015 №195 на суму 523 935 грн 53 коп. (ПДВ 87 322 грн 59 грн), від 27.02.2015 №196 на суму 910 800 грн, (ПДВ 151 800 грн) (а.с. 126-127, 131 Том I); видаткові накладні від 27.02.2015 №111, №195, №196, згідно яких товар отримав директор позивача ОСОБА_3 (а.с. 128-130 Том I); платіжні доручення від 03.03.2015 №849, №850, від 24.03.2015 №202, від 25.03.2015 №210 (а.с. 132-135 Том I).

На підтвердження фізичної можливості ТОВ «АПТ-Україна» здійснювати господарську діяльність надано до суду першої інстанції: протокол №1 загальних зборів учасників ТОВ «АПТ-Україна» від 26.12.2012 (а.с. 16 Том I), наказ № 01 від 26.12.2012 (а.с. 17 Том I), відомості з ЄДРПОУ (а.с. 18-19 Том I), витяг 036 з реєстру платників податку на додану вартість (а.с. 20 Том I), Cтатут (а.с. 21-37 Том I), ліцензію на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури з дозволом на виконання робіт (а.с. 38-40 Том I), договір оренди будівлі з фізичною особою ОСОБА_4 від 15.07.2014 та акти доступу до приміщення (а.с. 42-51 Том I), договір найму автомобільного транспорту № 01/08/13-ФВ від 01.08.2013 (а.с. 52-61 Том I), штатний розпис на 2015 рік (а.с. 65-72 Том I).

Також, позивачем на підтвердження спеціальної податкової правосуб'єктності ТОВ «Гелеонтранс» надано суду інформацію з ЄДР, виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, протокол №2 загальних зборів учасників ТОВ «Гелеонтранс» від 20.01.2015, наказ №2-к від 21.01.2015, відомості з ЄДРПОУ (а.с. 109-116 Том I).

Окрім того, на підтвердження реальності господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Гелеотранс» на підставі договору поставки від №01/19/02/15 від 19.02.2015, надано документи щодо реалізації придбаного у ТОВ «Гелеотранс» товару наступним контрагентам: TOB «Будспецсервіс», ДП «Кондитерська корпорація «РОШЕН», ПАТ «Житомирський маслозавод», TOB «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа», TOB «Розподільчий центр «Плюс» (а.с. 136-236 Том I, а.с. 1-41 Том II). Решта товару зберігається на балансі ТОВ «АПТ-Україна» згідно оборотно-сальдових відомостей (а.с. 42-63 Том II).

Дослідивши матеріали справи та підсумовуючи вище викладене, судова колегія дійшла висновку, що податкові накладні, які містяться в матеріалах справи мають усі реквізити згідно Наказу Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 «Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення», а самі первинні документи відповідають положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Наказ Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Натомість, в Акті перевірки від 14.08.2015 №4812/26-51-22-03/38036913 відповідачем зазначено, що у відповідності до постанови старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України радника юстиції, ОСОБА_5 від 01.07.2015 щодо призначення комплексної позапланової перевірки встановлено, що під час допиту в якості свідка - директор ТОВ «Гелеонтранс» - ОСОБА_2 повідомив про непричетність до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Гелеотранс» (а.с. 98-100 Том II).

Разом з тим, згідно постанови Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі №21-1575а15 ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела та характеристика яких наведені в статтях 69, 70, 77, 79, 80, 82-85 КАС України. Відповідно до статті 86 цього Кодексу докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об'єктивному їх дослідженні. Допоки кримінальне провадження, розпочате за фактом сприяння в умисному ухиленні від сплати податків шляхом представлення інтересів та проведення фінансово-господарської діяльності від імені товариства за ознаками злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212 КК України, не буде завершене постановленням обвинувального вироку, що набере законної сили, доти немає правових підстав визнавати установчі документи товариства недійсними.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Однак, протоколу допиту в якості свідка директора ТОВ «Гелеотранс» ОСОБА_2 та рішення, винесеного в порядку Кримінального процесуального кодексу України з перевіркою і підтвердженням їх відповідності фактам та вимогам процесуального законодавства щодо директора ТОВ «Гелеотранс» ОСОБА_2 ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій відповідачем надано не було.

Таким чином, на момент розгляду справи щодо посадових осіб як контрагента так і позивача не було постановлено вироків, вказане не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Окрему увагу слід звернути на те, що для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин товариство-контрагент позивача ТОВ «Гелеотранс» був зареєстрований як юридична особа.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб'єкта господарювання додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.08.2015 № є таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до частини шостої статті 187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону від 16.07.2015) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 зазначеного Закону встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня складає 1218 гривень.

Відтак ставка судового збору за подання апеляційної скарги повинна складати 5359 грн 20 коп. (1218х4)х110).

Згідно з частиною першою статті 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2016 у даній справі апелянту відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення.

У відповідності до частини першої статті 88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апелянтом на час розгляду апеляційної скарги судовий збір не сплачений у повному обсязі, колегія суддів вважає, що він підлягає розподілу шляхом його стягнення з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві судовий збір у розмірі 5359 грн 20коп. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень двадцять копійок) за наступними реквізитами: р/р 1007, Банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, код ЄДРПОУ- 38004897, МФО 820019, Код класифікації доходів бюджету: 22030001, Символ звітності - 206, Призначення платежу: Судовий збір Київський ААС, пункт таблиці ставок судового збору, за яким визначено розмір судового збору, ПІБ позивача, номер справи. Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 30 березня 2016 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.