Справа № 815/756/16
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/756/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року 14 год.04 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретаря судового засідання Лєсної Т.О.,

за участю сторін:

представника позивача Саламахи О.В. (за довіреністю),

представника відповідача Бутрик А.О. (за довіреністю) ,

представника відповідача Бутрик А.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайський" до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу № 192 від 15.02.2016 року та рішення № 1 від 18.02.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунаський» (далі - ТОВ «Дунайський») до Головного управління ДФС в Одеській області, Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (далі - Ізмаїльська ОДПІ), в якому позивач просить суд скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 15.02.2016 року № 192 про проведення фактичної перевірки; скасувати рішення Ізмаїльської ОДПІ від 18.02.2016 року № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

У своєму позові позивач зазначив, що під час розгляду адміністративної справи

№ 815/704/16 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна дізнався про існування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15.02.2016 року № 192 про проведення фактичної перевірки та рішення Ізмаїльської ОДПІ про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків від 18.02.2016 року, які, на думку позивача, підлягають скасуванню. Позивач вважає, що прийняття наказу про проведення фактичної перевірки відбулось з порушенням встановленої у Податковому кодексі України процедури призначення перевірок, а саме, без належних підстав та без дотримання обов'язкових для цього умов. З цього приводу позивач вказує на порушення п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, що полягало у проведенні фактичної перевірки без додержання обов'язкових умов та порядку допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки. Зокрема, позивач наголосив на безпідставність складання акта відмови у проведенні інвентаризації та зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та недопуску до проведення фактичної перевірки від 18.02.2016 року № 10/15-32-21-01, згідно з яким директор підприємства відмовив у здійсненні перевірки, оскільки до перевірки всупереч положенням Податкового кодексу України не надавались наказ про проведення перевірки, направлення на перевірку, а також службові посвідчення осіб, які зазначені у направленні на перевірку. Крім того, як стверджує позивач, у журналі відвідувань підприємства контролюючими органами відсутній підпис перевіряючих, що, на його думку, є додатковим свідченням порушення порядку проведення перевірки.

Відповідач Ізмаїльська ОДПІ надав до суду заперечення (а.с. 46-48), в яких зазначив, що, не зважаючи на звернення позивачем із вимогою про скасування рішення про застосування адміністративного арешту, позивач у своєму позові вказує лише на мотиви, з яких ним оскаржується наказ про проведення фактичної перевірки, тоді як жодного правового обґрунтування протиправності рішення не наводиться. Водночас, відповідач наголосив, що відповідно до пп. 94.2.3. п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосований у разі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. Наводячи положення ст. 81 Податкового кодексу України, якою встановлені умови допуску посадових осіб контролюючих органів до перевірок, відповідач вказує що ним отримано лист ГУ ДФС в Одеській області від 18.02.2016 року №1430/7/15-32-21-01-16 про застосування адміністративного арешту майна, в якому вказувалось, що в ході виїзду з метою проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський» встановлено, що в порушення пп. 20.1.9.

п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України директор підприємства ОСОБА_4 відмовив у проведенні перевірки. Цей факт підтверджується, на думку відповідача, наданим актом відмови у проведенні інвентаризації і зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та не допуску до проведення фактичної перевірки від 18.02.2016 року № 10/15-32-32-01. В свою чергу, відповідно до п. 94.6. ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Відтак, в порядку, передбаченому п. 4.1. розділу IV Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 568, начальником Ізмаїльської ОДПІ прийнято оскаржуване рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків. У зв'язку з цим відповідач також звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Дунайський», однак відповідна судова справа була закрита у зв'язку з оскарженням позивачем наказу про проведення перевірки.

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області також надав до суду заперечення (а.с. 59-60), в яких зазначив, що відповідно до фактичних обставин 15.02.2016 року виконуючим обов'язки начальника Головного управління ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. видано наказ № 192 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайськой», що розташоване за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, с. Новомиколаївка, вул. Леніна, 63, тривалістю 10 діб. Зазначений наказ прийнятий у відповідності до пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, яка передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Функції контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням віднесені до компетенції контролюючих органів, повноваження яких визначені у ст. 19 Податкового кодексу України. Враховуючи вищезазначені положення Податкового кодексу України, на думку відповідача, з метою виконання покладених функцій з контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів ним цілком правомірно видано оскаржуваний наказ, а посилання позивача на його невідповідність пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України є необґрунтованим. Крім того відповідач зазначив, що під час видання ним відповідного наказу не порушувалось положень п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені ними у запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

15.02.2016 року Головним управлінням ДФС в Одеській області складено наказ № 192 про проведення фактичної перевірки, відповідно до якого з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва, зберігання та обігу алкогольних напоїв, порядком ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону ліцензій, патентів, свідоцтв, на підставі ст. 20, пп. 80.2.5.

п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України вирішено провести з 18.02.2016 року фактичну перевірку суб'єкта господарювання за адресою: Одеська область, Кілійський район,

с. Новомиколаївка, вул. Леніна, 63, ТОВ «Дунайський» () тривалістю 10 діб за період з 04.12.2014 року по 2016 рік (а.с. 57).

Проведення перевірки відповідно до вказаного наказу передбачалось провести за участю заступника начальника відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Димитрова А.В., головних державних ревізорів-інспекторів відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8, Ковалевської Н.Г., Алексєєва О.В., головних державних ревізорів-інспекторів відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Гайванюка С.І., Барабаша В.В.

На підставі вказаного наказу видано направлення на перевірку від 16.02.2016 року № 96 на ім'я головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 (а.с. 58).

18.02.2016 року посадовими особами Алексєєвим О.В. та ОСОБА_8 складено акт відмови у проведені інвентаризації і зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та недопуску до проведення фактичної перевірки, відповідно до якого в ході виїзду на перевірку ТОВ «Дунайський» встановлено, що 18.02.2016 року о 10 годині 00 хвилин директор підприємства ОСОБА_4 в порушення вимог пп. 20.1.9 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України відмовив у проведенні інвентаризації та зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та у проведенні перевірки (а.с. 56).

З урахуванням наведеного заступником начальника управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області Веренчук О.В. 18.02.2016 року направлено на адресу начальника Ізмаїльської ОДПІ звернення про застосування повного адміністративного арешту майна платників податків ТОВ «Дунайське» (а.с. 55).

На підставі вищезгаданого звернення 18.02.2016 року начальник Ізмаїльської ОДПІ Шиліна Т.В. прийняла рішення № 1 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким на підставі п.п. 94.2.3. п. 94.2. ст. 94 Податкового кодексу України до

ТОВ «Дунайський» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків (а.с. 54).

У зв'язку з наведеними обставинами Ізмаїльська ОДПІ звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «Дунайський» згідно з рішенням начальника Ізмаїльської ОДПІ від 18.02.2016 року № 1, однак ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року у справі № 815/704/16 провадження у вказаній справі закрито у зв'язку з тим, що із поданих до суду матеріалів вбачався спір про право, пов'язаний з оскарженням позивачем наказу про проведення перевірки та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Вимогами пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Слід при цьому звернути увагу, що у вказаній нормі Податкового кодексу України не уточнюється, що в даному випадку мова йдеться про функції саме контролюючих органів у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, та про те, що ці функції полягають саме у контролі, а лише згадується про здійснення функції у відповідній сфері без посилання на суб'єкта, якому належать такі функції, та їх змісту.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює сферу виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно з преамбулою наведеного Закону він визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом тиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим (далі - спиртом), алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до ст. 1 цього Закону незаконний обіг спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів становить собою імпорт, експорт, транспортування, зберігання, торгівлю спиртом алкогольними напоями та тютюновими виробами з порушенням вимог законодавства, що регулює ці питання.

З наведеного вбачається, що під обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів розуміється не лише їх виробництво, облік, зберігання та транспортування, про що прямо йдеться у пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, а ще й їх експорт, імпорт та торгівля, в чому, зокрема, розкривається зміст функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З урахуванням наведеного системний аналіз положень пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» надає підстави стверджувати, що вираз «а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», наведений у

пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, стосується предмету інформації про порушення вимог законодавства з боку платника податків, яка повинна бути отримана контролюючим органом в установленому законодавством порядку для виникнення у нього підстав для проведення фактичної перевірки, а не самостійної підстави для призначення у будь-який час фактичної перевірки платників податків в рамках реалізації функцій контролюючих органів щодо здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контролю за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері, здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; здійснення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, які згідно з пп. 191.1.14., пп. 191.1.16 та пп. 191.1.17 п. 191 ст. 191 Податкового кодексу України віднесені до компетенції контролюючих органів.

Зазначене кореспондує самій структурі ст. 80 Податкового кодексу України, в якій наведений повний перелік правових підстав для проведення фактичних перевірок суб'єктів господарювання, наявність якого свідчить, що право контролюючих органів проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва та обігу окремих видів підакцизних товарів не є абсолютним та необмеженим.

Зокрема, такі підстави для проведення фактичної перевірки як виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів за результатами перевірок інших платників податків (пп. 80.2.1); отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи (пп. 80.2.2.), письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку патентування або ліцензування (пп. 80.2.3); виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3

(пп. 80.2.6.), не матимуть жодного сенсу у випадку закріплення за контролюючим органом права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Наведене відповідає змісту принципу верховенства права, розкритому у рішеннях Європейського суду з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні. Так, у справі «Олссон проти Швеції» зазначається, що для забезпечення відповідності принципу верховенства права необхідне існування у внутрішньому праві відповідних заходів захисту проти довільного втручання публічної влади у здійснення права (пункт 61 рішення від 24.03.88 року у справі «Олссон проти Швеції»).

Таким чином, підставою для проведення фактичної перевірки платника податків відповідно до пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, яка зазначена підставою для проведення перевірки ТОВ «Дунайський» у спірному наказі, є саме отримання в установленому законодавством порядку інформації про певні порушення з боку платника податків, яка, поряд з іншим, може стосуватися здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Однак, відповідачем на підтвердження виникнення таких обставин не надано до суду жодних належних та допустимих доказів у справі з цього приводу. Пояснення свідка ОСОБА_8 щодо наявності доповідної з порушеного питання суд оцінює критично, оскільки в порушення ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України відповідні відомості документально не підтверджуються матеріалами справи, не зважаючи на те, що судом неодноразово пропонувалось представникам сторін надати до суду додаткові докази у справі.

За таких умов суд вважає, що законних підстав для проведення фактичної перевірки

ТОВ «Дунайський» відповідачем Головним управління м ДФС в Одеській області не визначено у спірному наказі, тоді як здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва, зберігання та обігу алкогольних напоїв, порядком ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону ліцензій, патентів, свідоцтв не може виступати самостійною підставою для проведення фактичної перевірки платника податків.

Наведене свідчить про протиправність оскаржуваного наказу та наявність підстав для його скасування у судовому порядку.

Суд при цьому критично оцінює посилання представників відповідачів про відсутність підстав для скасування наказу про проведення перевірки, який, на їх думку, не створює самостійних правових наслідків для платника податків, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З наведеного вбачається, що предметом оскарження в адміністративному процесі може бути рішення органу владних повноважень, пов'язане із здійсненням ним владних управлінських функцій, яке, на думку позивача, порушує його права, свободи чи інтереси.

Наказ контролюючого органу про проведення фактичної перевірки є різновидом рішення, яке приймається на виконання ним владних управлінських функцій, адже, виходячи з положень Податкового кодексу України, проведення такої перевірки є неможливим без прийняття відповідного наказу, що є однією із складових владної управлінської функції з призначення та проведення контролюючими органами перевірок платників податків. В свою чергу, порушення порядку та підстав для прийняття такого наказу контролюючим органом має негативний вплив на платника податку у вигляді незаконного втручання у його господарську діяльність з боку контролюючих органів, які як органи державної влади відповідно до ст. 19 Конституції України повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене створює правове підґрунтя для можливості захисту платником податків своїх прав у судовому порядку шляхом оскарження відповідного наказу. Такий висновок, зокрема, відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.01.2015 року у справі № 21-425а14, в якому підтверджено право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на той факт, що перевірка фактично не відбулась у зв'язку з недопуском посадових осіб та наказ втратив свою актуальність, оскільки, не допустивши контролюючі органи до перевірки, позивач не позбавлений права підтвердити законність своїх дій щодо недопуску таких органів шляхом оскарження відповідного наказу, адже, у разі непідтвердження законності таких дій для нього можуть настати певні негативні наслідки, зокрема, у вигляді накладення адміністративного арешту майна платника податків, що передбачено ст. 94 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пп. 94.2.3. п. 94.2. ст. 92 вказаного Кодексу арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

З положень наведених норм вбачається, адміністративний арешт у наведеному випадку може бути застосований лише за умови наявності законних підстав для проведення відповідної перевірки. Беручи до уваги, що, як встановлено вище, законні підстави для проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський» були відсутні, суд вважає незаконним та необґрунтованим рішення Ізмаїльської ОДПІ від 18.02.2016 року № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Крім того, оцінюючи законність та обґрунтованість вказаного рішення про застосування адміністративного арешту майна, суд також звертає увагу на таке.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок закріплені у ст. 81 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 81.1 цієї статті посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

За свідченнями свідків у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_15 перед початком проведення перевірки посадовим особам ТОВ «Дунайський» не було пред'явлено наказу про проведення перевірки, направлень на проведення такої перевірки та службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому посилання представника відповідача у справі та пояснення свідка у справі ОСОБА_8, якими спростовуються наведені твердження, суд оцінює критично, оскільки до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження відповідних обставин, а наявні з цього приводу докази у справі є недостатніми для висновку про дотримання відповідачем встановлених вимог щодо порядку проведення перевірки платника податків.

Так, в матеріалах справи наявне лише одне направлення на перевірку, видане головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 (а.с. 58), не зважаючи на те, що наказом про проведення перевірки визначено, що перевірка повинна проводитись у присутності ще п'яти посадових осіб контролюючого органу. Щонайменш акт про відмову у проведені інвентаризації і зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей та недопуску до проведення фактичної перевірки від 18.02.2016 року складений посадовими особами Алексєєвим О.В. та ОСОБА_8, однак, направлення на перевірку, виданого Алексєєву О.В., до суду не надано.

Крім того, до суду не надано акта про відмову розписатися в направленні на перевірку, що відповідно до п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України є належним та допустимим доказом вручення особами, що здійснили виїзд на перевірку, відповідних направлень посадовим особам платника податків та їх відмови від підпису у направленнях на підтвердження отримання таких направлень. В свою чергу, виходячи з приписів ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд також наголошує, що у службовому посвідченні ОСОБА_8, яке вона під час надання показань свідка визначила як таке, що було пред'явлено нею посадовим особам

ТОВ «Дунайський» під час виїзду на перевірку, зазначено що вказане службове посвідчення засвідчує особу працівника органів Міністерства доходів і зборів України та підтверджує його право на виконання повноважень посадових осіб органів Міндоходів, а наказ про проведення перевірки та направлення видані відповідним органом Державної фіскальної служби України, у зв'язку з чим таке посвідчення не може вважатися таким, що посвідчує її службове становище, та свідчить про невиконання відповідачем умов, які надають право приступити до проведення перевірки.

Відтак, недопущення позивачем контролюючого органу до проведення відповідної перевірки було обґрунтованим, тоді як законних підстав для її проведення та допуску посадових осіб до її проведення не виникало.

Наведене виключає існування правових підстав для прийняття Ізмаїльською ОДПІ рішення від 18.02.2016 року № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, беручи до уваги відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ «Дунайський», невиконання контролюючим органом умов для допуск до проведення зазначеної перевірки, суд вважає, що наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 15.02.2016 року № 192 про проведення фактичної перевірки та рішення Ізмаїльської ОДПІ від 18.02.2016 року № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків» є протиправними, у зв'язку з чим такими, що підлягають скасуванню.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Зважаючи на задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з рахунок бюджетних асигнувань відповідачів здійснені ним судові витрати у сумі 2756,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86,94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайський" до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу № 192 від 15.02.2016 року та рішення № 1 від 18.02.2016 року - задовольнити.

Скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 15 лютого 2016 року № 192 про проведення фактичної перевірки.

Скасувати рішення № 1 Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків» від 18 лютого 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайський" (вул. Леніна,8, с. Новомиколаївка, Кілійський район, Одеська область, 68342, ) судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в одеській області (вул. Кишинівська, 3, м. Ізмаїл, Одеська область, 68609, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайський" (вул. Леніна,8, с. Новомиколаївка, Кілійський район, Одеська область, 68342, ) судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 30 березня 2016 року.

Суддя С.М. Корой

.