Справа № 826/24180/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 березня 2016 року 08:30 справа №826/24180/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11; 2) стягнути з відповідача на користь позивача 3 763,29 грн. недоотриманих коштів та 100 000,00 грн. моральної шкоди; 3) зобов'язати відповідача виконати рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11 в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/24180/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 09 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 09 грудня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року поновлено позивачу строк звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" від 20 червня 2013 року №65656/11 постановлено: а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно додатку 2 до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" виконанню підлягає рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року, ухвалене на користь ОСОБА_1

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В. про відкриття виконавчого провадження від 16 липня 2013 року, відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В. про закінчення виконавчого провадження від 18 травня 2015 року встановлено наступне: рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3076 від 05 вересня 2013 року у розмірі 21 055,16 грн.(еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України №586 від 20 червня 2014 року перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 14,60 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3838 від 26 вересня 2013 року перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 500,00 грн., платіжним дорученням №338 від 05 травня 2015 року перераховані кошти у розмірі 3 205,96 грн. (заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3 050,00 грн. та пеня за несвоєчасне виконання рішення Суду у розмірі 155,96 грн.).

Позивач зазначив, що рішення Європейського суду з прав людини виконане не в повному обсязі, а тому дії відповідача є протиправними.

Відповідач письмового заперечення проти позовних вимог до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Оскільки чинним законодавством не встановлено механізму виконання рішень національних судів, які підлягають виконанню згідно рішень Європейського суду з прав людини, суд керується нормами Закону України "Про виконавче провадження", яким регулюються умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Згідно статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Пунктом "б" частини першої статті 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Пунктом п'ятим статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити факт виконання рішення та вжиття передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, своєчасно і в повному обсязі, а також наявність підстав для закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" виконанню підлягає: постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року, якою: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо здійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю та щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у меншому розмірі, ніж передбачено статтями 48 та 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України про Державний Бюджет України на даний період часу, починаючи з 17 серпня 2009 року; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації провести перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік відповідно до статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних плат з урахуванням сум, які вже були виплачені позивачу; зобов'язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести виплату ОСОБА_1 перерахунок суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, і які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; стягнути з Держави за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.; стягнення на користь позивача 2000 (дві тисячі) євро.

Як встановлено постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В. про закінчення виконавчого провадження від 18 травня 2015 року, державним виконавцем перераховано грошові кошти стягувачу: платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3076 від 05 вересня 2013 року у розмірі 21 055,16 грн.(еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України №586 від 20 червня 2014 року перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 14,60 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3838 від 26 вересня 2013 року перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 500,00 грн., платіжним дорученням №338 від 05 травня 2015 року перераховані кошти у розмірі 3 205,96 грн. (заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3 050,00 грн. та пеня за несвоєчасне виконання рішення Суду у розмірі 155,96 грн.).

Разом з тим, суд не має можливості встановити, яку заборгованість за рішенням національного суду перераховано платіжним дорученням від 05 травня 2015 року №338 та відповідність такої заборгованості перерахованій сумі, оскільки матеріали справи не містять будь-яких пояснень та розрахунків.

Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання рішення в повному обсязі, а саме, матеріали справи не містять жодної інформації щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року в частині вимог зобов'язального характеру.

Так, наприклад, суд не має можливості встановити факт виконання рішення національного суду в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України про Державний Бюджет України на даний період часу, починаючи з 17 серпня 2009 року, які заходи вжито з метою виконання рішення у цій частині, факт здійснення Управлінням Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; неможливо також встановити і факт виконання рішення в трьохмісячний строк, встановлений Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З огляду на зазначене, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" від 20 червня 2013 року №65656/11 виконане не в повному обсязі, а оскільки дії відповідача щодо його невиконання носять пасивний характер, то фактично вони є бездіяльністю, а тому суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11 в повному обсязі.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про не донарахування суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових витрат, у зв'язку з тим, що на день списання вказаних коштів, сума у розмірі 2000 (дві тисячі) євро в еквіваленті, згідно курсу Національного банку України становила 1 076,90 грн. за 100 євро, а не 1 052,76 грн., з огляду на наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" від 20 червня 2013 року №65656/11 встановлено, що вказані кошти мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу.

Як встановлено в постанові державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 18 травня 2015 року та не заперечується позивачем, платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 05 вересня 2013 року №3076 грошові кошти у розмірі 21 055,16 грн. (еквівалент 2000 євро) перераховані стягувачу, тобто днем здійснення платежу є 05 вересня 2013 року, а тому відповідачем вірно визначено суму відшкодування.

У свою чергу позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 763,29 грн. недоотриманих коштів є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідних доказів на підтвердження відповідності заборгованості перерахованій сумі, суд не має можливості встановити факт недоотримання позивачем таких коштів.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позивачем частково доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11 у повному обсязі.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 року №65656/11 в повному обсязі.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов