Справа № 826/17689/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2016 року письмове првоадження № 826/17689/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.04.2015 року №1078-15 та 09.06.2015 року №2603-15.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.09.2007 року вона не набула права власності чи права користування на земельну ділянку, на якій розташовані придбані нежитлові приміщення, а тому нарахування земельного податку є безпідставним.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі та на виконання вимог податкового законодавства.

Зокрема зазначив, що відповідно до норм податкового законодавства при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) земельний податок сплачується з дати реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому податковим органом правомірно нараховано позивачу земельний податок з фізичних осіб. Просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

09.04.2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №1078-15, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у сумі 5 541,13 грн.

09.06.2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №2603-15, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у сумі 1 449,84 грн.

Приймаючи вказані вище податкові повідомлення-рішення відповідач дійшов висновку, що оскільки позивач має у власності нежиле приміщення, то має сплачувати земельний податок за площі під цим приміщенням та прилеглу до нього прибудинкову територію з дати реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Позивач, не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та висновками відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежилих приміщень №1, №2 (групи приміщень № 49), з №1 по № 10 (групи приміщень №71 (в літ. А, А), що розташовані в АДРЕСА_1, загальною площею 109,00 кв.м., згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.09.2007 року та витягу з Державного реєстру правочинів № 4652051 від 21.09.2007 року.

Згідно копії Реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 033149 від 01.10.2007 року за позивачем на праві приватної власності зареєстровані вказані вище нежилі приміщення загальною площею 109,00 кв.м.

Під час розгляду справи представник позивача повідомив суд, що право власності на земельну ділянку, що знаходиться під будівлею та прибудинкових територій ОСОБА_1 не зареєстровано, право користування земельною ділянкою не оформлювалося. Вказане не заперечувалося належними доказами і відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як зазначалося, за загальним правилом, встановленим п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Крім того, п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено особливості сплати земельного податку. Так, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З наведеного слідує, що у разі придбання нежилих приміщень (його частин) саме у багатоквартирному будинку нарахування земельного податку здійснюється з дати реєстрації права власності безпосередньо на нерухоме майно, не залежно від реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Судом встановлено, що нежилі приміщення, придбані позивачем згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року розташовані у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Розрахунок суми податку здійснювався Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відповідно до Довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки від 18.03.2013 року № Н-01302/2013 (далі - довідка), виданої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У вказаній довідці зазначено розмір площі частини земельної ділянки (місце розташування: АДРЕСА_1), яка визначена на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування у розмірі 43,20 кв.м. за ОСОБА_1.

Таким чином, за даних обставин у позивача виник обов'язок зі сплати земельного податку, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, з дня реєстрації права власності на визначені вище нежилі приміщення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 07.07.2015 року по справі № 21-775а15 (№826/12388/13а).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, відповідач при винесенні податкових повідомлень-рішень від 09.04.2015 року №1078-15 та 09.06.2015 року №2603-15 діяв на підставі та у межах повноважень наданих законодавством.

Щодо тверджень позивача про протиправність зазначення у податкових-повідомленнях рішеннях норм п. 288.7 ст.288 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

При цьому, спірні податкові повідомлення-рішення були винесені на підставі п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України («Порядок обчислення плати за землю»), якою, зокрема визначаються період та загальний порядок направлення податкового повідомлення-рішення про внесення плати за землю.

У зв'язку з цим, суд не бере до уваги доводи позивача в цій частині, як підставу для скасування рішень контролюючого органу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено правомірності обставин викладених в позовній заяві, а надані докази не підтверджують заявлених позовних вимог, а відтак вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій