Справа № П/811/2393/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. м. Київ К/800/29417/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Веденяпін О.А.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Дорошенко В.В., Валявської О.О.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Креатив" (далі - Товариство)

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015

у справі № П/811/2393/14

за позовом Товариства

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - Інспекція)

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.03.2014 № та № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 позов задоволено з посиланням на те, що Товариство документально підтвердило право на формування податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання сільськогосподарської продукції у заявлених контрагентів, тоді як умови провадження останніми господарської діяльності не мають правового значення для оцінки правових наслідків спірних операцій.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено.

У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що поданий платником пакет документів у даному разі не підтверджує дійсний рух активів між задекларованими учасниками поставки, що виключає добросовісність податкової вигоди платника за цими операціями.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції зі спору як скасовану помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Зерноком Дніпро» за період з 01.04.2013 по 30.06.2013, з товариством з обмеженою відповідальністю «Укр ВІТ», з товариством з обмеженою відповідальністю «Сідлей» за період з 01.04.2013 по 30.04.2013, з товариством з обмеженою відповідальністю «Тоніс Трейд» за період з 01.05.2013 по 30.06.2013, фермерським господарством «Родомир Агро» за період з 01.06.2013 по 30.06.2013, товариством з обмеженою відповідальністю «Рост Ойл Н» за період з 01.09.2013 по 30.09.2013.

Результати цієї перевірки відображені в акті від 17.03.2014 № 56/11-23-22-02/31146251, в якому наведено висновок Інспекції про безтоварний характер операцій з придбання платником товару (олії соняшникової нерафінованої, насіння соняшника) у названих контрагентів, що слугувало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.03.2014 № про збільшення платникові грошового зобов'язання з ПДВ на 5 618 903 грн. за основним платежем із застосуванням 2 809 452 грн. штрафних санкцій, а також податкового повідомлення-рішення від 31.03.2014 № , за яким Товариству визначено суму завищення від'ємного значення ПДВ за вересень 2013 року в розмірі 81271 грн.

На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася на відсутність ознак реальних суб'єктів господарювання у діяльності спірних постачальників (у зв'язку з їх неперебуванням за місцезнаходженням, відсутністю у них майна, основних фондів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для провадження реальної економічної діяльності, декларування операцій з підприємствами з ознаками фіктивності), а також на відсутність у названих контрагентів документально підтверджених витрат, пов'язаних з придбанням (вирощуванням) активів, що виступали предметом розглядуваних поставок.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді права на податковий кредит у ціні придбаних товарів, робіт, послуг є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У справі, що переглядається, висновок суду першої інстанції про реальність господарських операцій з придбання позивачем товарів у заявлених постачальників мотивований посиланням на подання платником належним чином оформлених первинних документів (податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних), що відображають виконання спірних операцій.

Втім при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

При цьому суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв'язку за правилами статті 86 КАС та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні даного позову, зазначив, що представлені платником первинні документи не містять індивідуальних характеристик товару, який виступав предметом поставки (як-от сорту, якісних характеристик), не дозволяють встановити відповідність поставленого товару визначених у договорі умовам щодо його якості; наведене, за висновком апеляційного суду виключає реальний характер спірних операцій.

Втім наведені обставини не є беззаперечними ознаками безтоварності господарської операції, адже придбана позивачем сільськогосподарська продукція є визначеною родовими ознаками; документи ж, що посвідчують якість товару не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому самі по собі не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції.

У той же час, суди не звернули увагу на те, що Інспекція, ставлячи під сумнів реальність розглядуваних операцій, посилалася на відсутність підприємств-постачальників за юридичною адресою, відсутність у них трудових ресурсів та майна для виконання задекларованих поставок в адресу Товариства, відсутність у постачальників активів, які виступали предметом поставок, підписання первинних документів від імені окремих контрагентів (зокрема, товариства з обмеженою відповідальністю «Тоніс Трейд») неуповноваженими особами, що підтверджено почеркознавчою експертизою.

А відтак для того, щоб дійти обґрунтованого висновку про реальний або фіктивний характер розглядуваних операцій судам слід було перевірити дані щодо існування активу (ким і коли вирощувався, вироблявся), ретельно дослідити його рух на шляху до позивача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався із встановленням конкретних осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався позивачем.

Так, зокрема, установленню підлягали обставини щодо фактичного вирощення фермерським господарством «Родомир-агро» відповідної кількості продукції з урахуванням наявних у цього постачальника ресурсів, площі сільськогосподарських угідь, виробничих потужностей.

По операціям платника з товариством з обмеженою відповідальністю «Тоніс Трейд» (з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.03.2012 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень відносно того, що виписані від імені постачальника неуповноваженою особою

податкові накладні не можна вважати належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг) судам слід було перевірити, хто саме підписав зазначені накладні, а також з'ясувати обставини щодо налагодження платником господарських зв'язків з цим постачальником (із встановленням, з ким саме та яким чином контактував позивач, чи перевірялися позивачем повноваження відповідних осіб тощо). При цьому слід мати на увазі, що платник, який укладає договори на великі суми, за відсутності будь-якого ділового листування та особистих зустрічей з уповноваженими особами контрагента, без оцінки його ділової репутації на ринку відповідних товарів, робіт, послуг не може бути визнаний обачливим у такому виборі. Водночас платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у правильності оформлення таких документів та у достовірності наведених у цих документах відомостей. В інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин, позаяк втрачає можливість підтвердити понесені витрати в силу відсутності належним чином оформлених первинних документів.

Крім того, судам слід було перевірити наявність у спірних постачальників фізичних та технологічних можливостей (власних або орендованих) для приймання та подальшої реалізації товару в заявлених обсягах.

Оскільки прийняття рішення зі справи вимагає додаткового встановлення обставин цього спору, що відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків та прийняття правильного і обґрунтованого рішення по суті спору з урахуванням вказівок і висновків касаційного суду, викладених в цій ухвалі.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Креатив" задовольнити частково.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 у справі № П/811/2393/14 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
О.А. Веденяпін