Справа № 813/566/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року № 813/566/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Хомік В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Галицька ОДПІ), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі від 06.10.2015 року № і від 29.12.2015 року №. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно з пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України за неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), встановлюється штраф в розмірі 170 грн за кожне таке неподання або несвоєчасне подання і згідно з пунктом 114.1 статті 114, пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових санкцій) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань і складають 1095 днів за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Одночасно, у відповідності до частини першої статті 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподаткованих мінімумів доходів громадян і згідно з частиною першою статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення. Вказує на те, що норми вказаних законів суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків, а у відповідності до пункту 56.21. статі 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. За таких обставин вважає, що відповідач зобов'язаний був прийняти рішення на його користь і не накладати штрафів за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказує, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями № від 06.10.2015 року та № від 29.12.2015 року його двічі притягнуто до відповідальності за допущені порушення, викладені в акті про результати камеральної перевірки податкової звітності від 17.09.2015 року №1679/13-04-17-01/НОМЕР_1 на нього було двічі накладено штрафні санкції на підставі, що порушенням вимог частини другої статті 19 Конституції України.

Позивач ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Хомік В.С. в судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні. Суть заперечень полягає у наступному. Галицькою ОДПІ проведено камеральну перевірку податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за третій квартал 2013 року, другий, третій та четвертий квартали 2014 року, другий квартал 2015 року. Перевіркою встановлено, що платником не подано податкових декларацій за третій квартал 2013 року (граничний термін подання-11.11.13 р.), третій та четвертий квартали 2014 року (граничний термін подання-10.11.14р та 09.02.15р.), та несвоєчасно подано податкові декларації за другий квартал 2014 року (граничний термін подання-11.08.14р., фактично подана 19.08.14р.), другий квартал 2015 року (граничний термін подання 09.08.15р., фактично подана 09.09.15р.), чим порушено вимоги підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України. За наслідками перевірки складено акт від 17.09.2015 року №1679/13-04-17-01/НОМЕР_1 та сформовано податкове повідомлення-рішення від 06.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 850 грн. Дане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Львівській області, рішенням якого від 27.11.2015 року № 5464/10/13-01-10-07-05 податкове повідомлення-рішення скасовано в частині 170 грн застосованої штрафної санкції, в іншій частині залишено без змін. Галицькою ОДПІ на підставі вказаного рішення ГУ ДФС у Львівській області винесено нове податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №1 про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 680 грн (за неподання податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за третій квартал 2013 року, третій квартал 2014 року, та несвоєчасне подання податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за другий квартал 2014 року, другий квартал 2015 року). Вважає законним податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №1. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

17.09.2015 року Галицькою ОДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності ФОП ОСОБА_1 за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік.

За наслідками перевірки складено акт від 17.09.2015 року № 1679/13-04-17-01/НОМЕР_1.

Як видно з акту, перевіркою встановлено порушення вимог підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України, яке полягало у неподанні ФОП ОСОБА_1 податкових декларацій єдиного податку фізичної особи-підприємця за третій квартал 2013 року (граничний термін подання-11.11.13 р.), третій та четвертий квартали 2014 року (граничний термін подання-10.11.14 р. та 09.02.15 р.) та несвоєчасному поданні податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за другий квартал 2014 року (граничний термін подання-11.08.14 р., фактично подана 19.08.14 р.), другий квартал 2015 року (граничний термін подання 09.08.15 р., фактично подана 09.09.15 р.).

На підставі висновків акту від 17.09.2015 року №1679/13-04-17-01/НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 850 грн.

ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення оскаржив в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Львівській області, яке своїм рішенням від 27.11.2015 року №5464/10/13-01-10-07-05 податкове повідомлення-рішення в частині 170 грн. застосованої штрафної санкції скасувало, в іншій частині залишило без змін.

На підставі вказаного рішення ГУ ДФС у Львівській області Галицькою ОДПІ винесено нове податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №1 про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 680 грн.

Предметом оскарження є податкові повідомлення-рішення Галицької ОДПІ від 06.10.2015 року № та від 29.12.2015 року №1.

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, в силу статті 67 Конституції України є конституційним обов'язком кожної особи.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.3 статті 16 Податкового кодексу платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Подання податкової декларації до контролюючих органів регулюється статтею 49 Податкового кодексу, відповідно до пункту 49.1 якої податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з вимог пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до підпунктів 49.18.1 та 49.18.2. пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Статтею 110 Податкового кодексу передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності установлена статтею 120 Податкового кодексу, частиною першою пункту 120.1 якої передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Стаття 114 Податкового кодексу визначає строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), у відповідно до пункту 114.1 якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

За приписами підпункту 102.2.1. пункту 102.2. статті 102 Податкового кодексу грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано.

ФОП ОСОБА_1 не заперечує факту порушення ним строків подання податкової звітності.

Водночас, з посиланням на частину першу статті 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), пункт 114.1 статті 114, пункт 102.1. статті 102 та пункт 120.1 статті 120 Податкового кодексу позивач стверджує про необхідність застосування до нього пункт 56.21. статі 56 Податкового кодексу, відповідно до якого у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд вважає такі твердження позивача помилковими з огляду на таке.

Статтею 164-1, якою встановлювалась відповідальність за порушення порядку подання декларації про доходи та ведення обліку доходів і витрат, було доповнено КУпАП згідно з Указом ПВР № 2444-11 від 27.06.86; із змінами, внесеними згідно із Законом №55/97-ВР від 07.02.97; в редакції Закону № 2322-IV від 12.01.2005.

На той час порядок подання декларації про доходи та ведення обліку доходів і витрат фізичними особами регулювався Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб від 22 травня 2003 року № 889-IV, який втратив чинність на підставі набрання чинності з 01 січня 2011 року Податкового кодексу.

Статтею 1 Податкового кодексу визначено сферу його дії , відповідно до пункту 1.1. якої цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 5 Податкового кодексу врегульовано співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, відповідно до якого:

5.1. Поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

5.2. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

5.3. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між сторонами з приводу притягнення позивача як платника податків до відповідальності за неподання та несвоєчасне подання податкової звітності, регулюються нормами податкового законодавства, а не законодавства про адміністративні правопорушення.

З огляду на це, накладення на позивача штрафу у розмірах, установлених частиною першою пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу, за неподання та несвоєчасне подання податкової звітності (170 грн за кожний звітний (податковий) період) є правомірним.

Щодо доводів позивача про те, що Галицькою ОДПІ його було двічі притягнуто до відповідальності податковими повідомленнями-рішеннями від 06.10.2015 року № та від 29.12.2015 року №1, то такі не знайшли свого підтвердження.

З наявних у матеріалах справи копій документів, а саме: зворотного боку інтегрованої картки за 2015 рік та зворотного боку інтегрованої картки за 2016 рік станом на 31.12.2015 року встановлено наявність лише податкового повідомлення-рішення від 29.12.2015 року № про застосування штрафної санкції у розмірі 680 грн. Сума штрафної санкції у розмірі 850 грн, донарахованої за податковим повідомленням-рішенням № від 06.10.2015 року виключена з обліку штрафних санкцій.

У зв'язку із наявністю у ФОП ОСОБА_1 переплати по єдиному податку з доходів фізичних осіб, відбулося погашення заборгованості у виді 680 грн штрафних санкцій 22.01.2016 року, тобто ще до звернення позивача до суду з даним позовом 19.02.2016 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Галицька ОДПІ вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність свого рішення виконала.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем податкове повідомлення - рішення від 29.12.2015 року №, суд дійшов висновку, що воно прийнято відповідачем з урахуванням вимог Податкового кодексу України і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, податкове повідомлення - рішення від 29.12.2015 року № винесено правомірно, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.