Справа № 810/239/15
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2015 року Справа № 810/239/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Харченко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Вайтмана"
до про Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області визнання дій протиправними, ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Вайтмана" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною відмови відповідача у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2014 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2015).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки органу доходів і зборів стосовно заповнення платником податків податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року з порушенням вимог чинного податкового законодавства України не відповідають дійсності, а відтак дії відповідача, що пов`язані з відмовою у її прийнятті, на думку позивача, не відповідають вимогам закону та є такими, що порушують його права як платника податків.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 10.03.2015, представники сторін не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Матеріали справи містять заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Приватне підприємство "Вайтмана" (ідентифікаційний код 39317923) зареєстроване в якості юридичної особи 24.07.2014, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 1 010105 (копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 55-56).

Як платник податків позивач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Судом встановлено, що 18.12.2014 Приватним підприємством "Вайтмана" подано до відповідача податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

Під час прийняття вказаної податкової звітності посадовою особою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області здійснено перевірку наявності та достовірності заповнення позивачем її реквізитів.

За результатами аналізу податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2014 року на предмет її відповідності вимогам Податкового кодексу України відповідачем було складено повідомлення від 19.12.2014 № 258/10/15-2 про невизнання вказаної декларації податковою звітністю.

За поясненнями представника відповідача, наданими у ході судового розгляду справи, наведену вище податкову звітність заповнено Приватним підприємством "Вайтмана" з порушенням вимог пункту 45.2 статті 45 та пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: невірно вказано адресу платника податків.

Під час судового розгляду справи представник відповідача не спростовував тієї обставини, що адреса позивача, яка відображена ним у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Разом з тим, обґрунтовуючи правомірність відмови контролюючого органу у прийнятті вказаної декларації, представник відповідача зазначив, що у грудні 2014 року Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області проведено ряд заходів, направлених на встановлення фактичного місцезнаходження Приватного підприємства "Вайтмана", за результатами яких виявлено відсутність позивача за податковою адресою.

За наведених обставин, представник відповідача вважає, що у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року позивачем відображено недостовірні відомості щодо адреси його місцезнаходження, що є підставою для відмови у її прийнятті.

Крім того, представник відповідача у письмових запереченнях проти позову зазначив, що Приватним підприємством "Вайтмана" не проставлено відмітку (позначку «х») про одночасне подання разом з декларацією заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (додаток № 8). При цьому представник органу доходів і зборів не заперечував, що вказану заяву позивачем фактично було подано у складі цієї податкової декларації.

Представник відповідача також зазначив, що у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року відсутній підпис особи, відповідальної за ведення бухгалтерського обліку.

У свою чергу, представник позивача у судовому засіданні звернув увагу на те, що в силу приписів статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV відомості про юридичну особу, у тому числі відомості про адресу її місцезнаходження, вважаються достовірними у разі їх внесення до Єдиного державного реєстру, доки до них не внесено відповідних змін. Враховуючи, що жодних записів про відсутність Приватного підприємства "Вайтмана" за його місцезнаходженням за адресою, що внесена до Єдиного державного реєстру, або записів про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру не вносились, представник позивача вважає, що твердження відповідача стосовно відображення платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року недостовірних відомостей є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Представник позивача також зазначив, що, на його думку, відмітка (позначка) про подання разом з декларацією з податку на додану вартість заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (додаток № 8) не є обов`язковим реквізитом декларації, перелік яких передбачено пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Крім того, представник позивача пояснив, що штатним розкладом підприємства посада головного бухгалтера не передбачена, у звязку з чим наведену вище податкову звітність підписано лише директором Приватного підприємства "Вайтмана" ОСОБА_1

Враховуючи, що в силу приписів Податкового кодексу України прийняття декларації, що заповнена з дотримання вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, є обов`язком контролюючого органу, позивач вважає, що відмова відповідача у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року є протиправною.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1 статті 203 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 та пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Під обов`язковими реквізитами в силу приписів пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України розуміється інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Так, пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

В окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (пункт 48.4 статті 48 Податкового кодексу України).

Передбачений статтею 48 Податкового кодексу України перелік обов`язкових реквізитів декларації є вичерпним.

Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затверджено форми податкової звітності з податку на додану вартість, у тому числі форму податкової декларації з цього податку.

Визначена вказаним нормативно-правовим актом форма декларації містить у собі усі визначені пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України обов`язкові реквізити, а також передбачає заповнення визначених пунктом 48.4 цієї статті таких додаткових реквізитів, як індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Згідно з приписами пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється (пункт 49.10 статті 49 Податкового кодексу України).

Цією ж статтею передбачено, що у випадку подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Враховуючи, що спірні правовідносини, що є предметом розгляду, стосуються питання правомірності відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2014 року, вирішення даного публічно правового спору пов`язується з оцінкою цього документу в частині відповідності порядку його заповнення вимогам чинного податкового законодавства.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, Приватним підприємством "Вайтмана" в податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року заповнені всі визначені пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України обов`язкові реквізити та передбачений пунктом 48.4 цієї статті додатковий реквізит - індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, що є обов`язковим для податкової декларації з цього податку.

Оцінюючи твердження контролюючого органу про відображення позивачем у вказаних деклараціях недостовірних відомостей про адресу його місцезнаходження, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Частиною другою статті 17 вказаного Закону визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичних осіб, зокрема, про адресу місцезнаходження юридичної особи.

В Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням та про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (частина п`ята статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена Приватним підприємством "Вайтмана" у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року адреса його місцезнаходження, а саме: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 4, відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Жодних записів про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу або про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців у наведений вище період не вносилось.

Зазначені обставини підтверджується даними, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 13.02.2015 (а.с. 93-95).

Доказів того, що на момент отримання контролюючим органом податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2014 року місцезнаходження Приватного підприємства "Вайтмана" за адресою, вказаною позивачем у декларації, не було підтверджено у передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV порядку, відповідачем суду не надано.

Зважаючи на приписи частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV, адреса місцезнаходження Приватного підприємства "Вайтмана", що зазначена у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, та яка відповідає адресі, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, є достовірною.

За таких обставин, твердження відповідача стосовно наявності у декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року недостовірних даних щодо місцезнаходження юридичної особи позивача суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Крім того, посилання представника відповідача як на одну із підстав для відмови у прийнятті декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року на відсутність у вказаній податковій звітності підпису особи, відповідальної за ведення бухгалтерського обліку, не приймаються судом до уваги, оскільки штатним розкладом Приватного підприємства "Вайтмана" посада головного бухгалтера не передбачена.

У свою чергу, судом встановлено, що у звязку з веденням бухгалтерського обліку та поданням податкової декларації безпосередньо керівником платника податку наведену вище податкову звітність підписано директором Приватного підприємства "Вайтмана" ОСОБА_1, що відповідає вимогам підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України.

Твердження представника відповідача стосовно того, що непроставлення позивачем відмітки про одночасне подання разом з декларацією заяви про відмову постачальника надати податкову накладну, яка є додатком № 8 до податкової декларації з податку на додану вартість, є підставою для неприйняття податковим органом податкової декларації з наданням їй статусу "неподаткової звітності", судом до уваги не приймається, оскільки така відмітка не є обов`язковим реквізитом податкової декларації з податку на додану вартість, а відтак до моменту засвідчення податковим органом факту прийняття податкової звітності у спосіб її реєстрації перевірці не підлягає.

Відповідно до пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що у ході судового розгляду справи представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність законодавчо визначених підстав для неприйняття поданої Приватним підприємством "Вайтмана" податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною відмови Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області у прийнятті вказаної декларації підлягають задоволенню.

Пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Таким чином, задоволення судом позовних вимог про визнання протиправною відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платника податків означає, що відповідне рішення контролюючого органу не створило жодних правових наслідків для платника податків, а його податкова декларація вважається поданою у день її фактичного отримання органом доходів і зборів.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування з Державного бюджету України понесених ним судових витрат не заявлялись, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області у прийнятті податкової декларації Приватного підприємства "Вайтмана" з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.