Справа № 334/6915/14-а
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2016 рокусправа № 334/6915/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Гршкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування картки-відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чергнігівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати картку відмови Чернігівської митниці Міндоходів, складену митним постом "Нові Яриловичі" №102030000/2014/00157 від 12.07.2014 відносно позивача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Справу розглянуто у режимі відеоконфернеції, відповідно до приписів ст. 122-1 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є поштове повідомлення, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 12 липня 2014 року близько 02 год. 06 хв. громадянин України ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом - автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2, що належить на праві власності UAB "FUTURI M" (м.Вільнюс, Литва), мав намір в'їхати на територію України у митний режим "Тимчасового ввезення" через зону митного контролю "Нові Яриловичи", про що позивачем зазначено в поданій для митного оформлення декларації від 12.07.2014.

Разом з декларацією були подані копії документів, а саме:

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31.08.2013;

-паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_4 від 13.07.2004;

-довіреність на керування транспортним засобом від імені власника автомобіля UAB "FUTURI M" №140804/3 від 08.02.2014;

-посвідчення про відрядження від 12.03.2014;

-маршрутний лист від 10.07.2014;

- завдання №140201 від 01.02.2014.

Після перевірки поданих документів, відповідачем виявлено відсутність документів, які б вказували на те, що транспортний засіб належить до транспортного засобу комерційного призначення та може бути поміщений у митний режим тимчасового ввезення. У зв'язку з цим, головним державним інспектором митного поста "Нові Яриловичі" ОСОБА_4 відмовлено у пропуску через митний кордон України транспортного засобу - автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2 про що складено картку відмови №102030000/2014/00157 від 12.07.2014.

Вирішуючи спірні правовідносини та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірність прийнятої картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102030000/2014/00157 від 12.07.2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України.

Згідно із ст. 71 Митного кодексу України, декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 6 ст.104 Митного кодексу України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення.

Згідно зі ст. 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територій України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, Б до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Частиною 1 ст. 189 Митного кодексу України передбачено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Всвою чергу стаття 105 Митного кодексу України узгоджується з положеннями Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 2 цієї Конвенції визначено, що кожна з договірних сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів) в режимі тимчасового ввезення з умовним звільненням від ввізного мита і податків.

Згідно п. "а" ст. 1 Конвенції тимчасове ввезення означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції не впливаючи на положення Додатка Е, режим тимчасового ввезення надається із загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Згідно із ст. 2 Додатку "С" до Конвенції правом на тимчасове ввезення відповідно до ст. 2 Конвенції користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання.

Для цілей цієї Конвенції Додатки, чинні стосовно Договірної Сторони, становлять невід'ємну частину цієї Конвенції; стосовно такої Договірної Сторони, будь-яке посилання на Конвенцію включає в себе також і посилання на такі Додатки.

Під терміном "приватне використання" розуміється перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання, а під терміном "комерційне використання" - платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Згідно із п. "і" ст. 1 Конвенції термін "особа" означає як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

З додатків до Конвенції вбачається, що пільги, які надаються цим Додатком - а саме режимом тимчасового ввезення із загальним умовним звільненням від сплати ввізного мита та податків й без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру поширюються лише на: а) транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території; Ь) транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Таким чином, з вищенаведених положень Конвенції слідує, що громадянин - резидент України може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі, зареєстрованому постійно у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, без сплати будь-яких податків і зборів та без застосування до нього ввізних обмежень чи заборон економічного характеру, за умови, що зазначений транспортний засіб знаходиться у власності (розпорядженні) фізичної (юридичної) особи, яка проживає (зареєстрована) на території іншої держави та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів).

Відповідно до п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Отже, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись договором про перевезення товарів, осіб.

Як встановлено судом першої інстанції, що при перетині кордону у транспортному засобі знаходилися листівки та опитувальні листи UAB "FUTURI M", які письмово не декларувалися оскільки їх вартість не перевищує 100 Євро.

Колегія суддів враховуючи вищенаведене зазначає, що оскільки при ввезенні на митну територію України транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2 позивачем не надано належних документів, які б вказували на міжнародне платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів, крім того позивачем не надано документу, якій би підтверджував постійне проживання (реєстрацію) на території, яка є територією тимчасового ввезенення, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2 є транспортним засобом особистого користування та міг бути ввезений на митну територію України виключно як транспортний засіб особистого користування.

Відповідно до ч.1 ст. 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Отже, відповідачем обґрунтовано було відмолено позивачу у прийнятті митної декларації та застосуванню режиму тимчасового ввезення такого транспортного засобу, оформлене карткою відмови від 12.07.2014 року № 102030000/2014/0157.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року по справі № 334/6915/14-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай