Справа № 826/3873/16
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2016 року 10 год. 27. хв. № 826/3873/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІКО»

до Державної служби геології та надр України

про визнання протиправним та скасування наказу в частині

Головуючий суддя - Вовк П.В.,

судді: Данилишин В.М.

Келеберда В.І.

при секретарі судового засідання Хайло А.А.

Представники:

від позивача Кулачко Т.М., договір про надання правової допомоги № 09/03/16-1 від 09 березня 2016 року

від відповідача Теренчук Р.В., довіреність № 161 від 04 січня 2016 року

На підставі ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в судовому засіданні 31 березня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 31 березня 2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «СПІКО» (далі також - ТОВ «СПІКО», позивач) з позовом до Державної служби геології та надр України (далі також - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 431 від 18 грудня 2015 року, в редакції від 10 лютого 2016 року, затвердженої наказом № 37, в частині призначення планової перевірки позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного наказу з огляду на віднесення позивача до категорії суб'єктів господарювання, щодо яких законодавством в 2015-2016 роках встановлено мораторій на проведення перевірок.

У ході судового розгляду справи представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуваний наказ прийнятий Державною службою геології та надр України відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної служби геології та надр України № 431 від 18 грудня 2015 року затверджено План проведення перевірок надрокористувачів у I кварталі 2016 року, яким передбачено, зокрема, проведення планової перевірки позивача у період з 14 березня 2016 року строком у 10 днів.

Наказом Державної служби геології та надр України № 434 від 23 грудня 2015 року Департаменту державного геологічного контролю наказано планові перевірки надрокористувачів, щодо яких буде здійснюватись державний геологічний контроль у І кварталі 2016 року.

Наказом Державної служби геології та надр України № 37 від 10 лютого 2016 року внесені зміни до Плану проведення перевірок надрокористувачів у I кварталі 2016 року, затвердженого наказом відповідача № 431 від 18 грудня 2015 року та викладеного його в новій редакції, яка також передбачає проведення планової перевірки позивача у період з 14 березня 2016 року строком у 10 днів.

На адресу ТОВ «СПІКО» Державною службою геології та надр України було направлено повідомлення від 16 лютого 2016 року № 2229/13/14-16, яким позивач повідомлявся про проведення планової перевірки ТОВ «СПІКО» з питань дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування у період з 14 по 25 березня 2016 року.

17 березня 2016 року співробітником Центрального міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України було складено акт № 06-02/23/2016-15/п (52) про недопущення до перевірки.

18 березня 2016 року Центральним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України було складено припис № 363-14/06, яким, в тому числі, також зафіксовано недопуск позивачем співробітників відповідача до перевірки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з приписами Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 391/2011, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

У відповідності до п.п. 5, 6, 8 Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2011 року № 1294, державний геологічний контроль здійснюється шляхом проведення органами державного геологічного контролю планових і позапланових перевірок надрокористувачів.

Планові перевірки надрокористувачів проводяться відповідно до квартального плану проведення перевірок, який затверджується Держгеонадрами до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Інформування надрокористувача про планову перевірку здійснюється не пізніше ніж за 10 днів до дати її проведення шляхом надсилання в установленому порядку повідомлення за формою, затвердженою Держгеонадрами.

Водночас, як встановлено п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Так, відповідно до п. 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що застосовуючи словосполучення «контролюючі органи» у наведеному вище абзаці п. 3 Прикінцевих положень Закону від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, законодавець не визначив на які саме контролюючі органи розповсюджуються встановлені обмеження.

При цьому суд враховує, що п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України. Відповідно відсутні правові підстави вважати, що застосоване у ньому поняття контролюючих органів необхідно розуміти в значенні, наведеному в п. 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, згідно якого контролюючими органами є виключно органи Державної фіскальної служби України, як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наведене поняття слід застосовувати у розумінні п. 1 указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998 року № 817/98, відповідно до якого контролюючі органи - органи виконавчої влади, уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності.

Також, з аналізу абз. 2 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вбачається, що під органами державного нагляду (контролю) слід розуміти уповноважені законом центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи, державні колегіальні органи, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, які здійснюють державний нагляд щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що вимоги п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII стосуються всіх без виключення контролюючих органів, а не лише Державної фіскальної служби України та її територіальних органів.

Таким чином, виходячи з наведеного та враховуючи зазначені вище приписи законодавства, якими визначений правовий статус та коло повноважень Державної служби геології та надр України, суд приходить до висновку про те, що відповідач є контролюючим органом в розумінні норми п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

При цьому необхідно врахувати, що станом на час розгляду даної справи чинною є Постанова Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року № 408, якою затверджений Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, до якого віднесено і Держгеонадра.

Отже, в 2015-2016 роках, відповідач має право без отримання дозволу Кабінету Міністрів України включати в плани проведення перевірок надрокористувачів лише ті підприємства, обсяг доходу за попередній календарний рік яких становить більше 20 мільйонів гривень, або ж за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, крім винятків, передбачених п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

Зазначена правова позиція підтверджується й судовою практикою Київського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України, що була відображена, зокрема, в рішеннях, прийнятих в межах розгляду справ № 826/13378/15 та № 826/23874/15.

Між тим, відповідачем за час розгляду справи не було надано суду доказів, які б свідчили про надання дозволу Кабінетом Міністрів України на проведення перевірки ТОВ «СПІКО», звернення позивача із за заявкою щодо його перевірки, наявність відповідного рішення суду або підстав для проведення перевірки, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Водночас, з матеріалів справи, а саме балансу (звіту про фінансовий стан) за 2015 рік (форма № 1), фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2015 року (форма № 1-м) та податкової декларації з податку на прибуток, поданої ТОВ «СПІКО» за 2015 рік, вбачається, що обсяг доходу ТОВ «СПІКО» у 2015 році становив менше 20 мільйонів гривень, а тому на позивача розповсюджується запроваджений п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII мораторій на проведення контролюючими органами перевірок у 2016 році.

При вирішенні даної справи суд враховує ту обставину, що позивачем не було допущено співробітників відповідача до проведення перевірки, та відповідну судову практику Вищого адміністративного суду України, відображену, зокрема, в його постанові від 11 червня 2014 року по справі К/9991/16813/12, згідно з якою, позови про оскарження наказів про призначення перевірки, дій контролюючого органу щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Таким чином, враховуючи обмеження, встановлене Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, у відповідача були відсутні правові підстави для включення позивача до Плану проведення перевірок надрокористувачів у I кварталі 2016 року, у зв'язку з чим, оскаржуваний наказ відповідача № 431 від 18 грудня 2015 року, в редакції від 10 лютого 2016 року, затвердженої наказом № 37, в частині проведення планової перевірки ТОВ «СПІКО» визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наведеного положення, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПІКО» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу в частині - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 431 від 18 грудня 2015 року, в редакції від 10 лютого 2016 року, затвердженої наказом Державної служби геології та надр України № 37, в частині проведення планової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «СПІКО» ().

Присудити за рахунок асигнувань Державної служби геології та надр України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПІКО» () понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя П.В. Вовк

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда