Справа № 826/8303/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8303/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича та приватної фірми «Капітал-Сервіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» Славінського Валерія Івановича до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання неправомірними дій, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» Славінський Валерій Іванович (далі - Позивач, Уповноважена особа) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (далі - Відповідач, ОСОБА_10.) про:

- визнання неправомірними дій Відповідача;

- скасування рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2015 року, індексні номери 19348894, 19349555, 19350067, 19350361;

- зобов'язання Відповідача або іншого нотаріуса (державного реєстратора) відновити попередній запис про реєстрацію обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого іпотекодержателем нерухомого майна за реєстраційними номерами 1, 7, 7, 7, є ПАТ «Златобюанк» відповідно до договору іпотеки за реєстровим №1620 від 15.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В., договору про внесення змін за реєстровим №1158 від 27.08.2014 року до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В., договору іпотеки за реєстровим №2026 від 18.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2015 року допущено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_4 (далі - Третя особа-1, ОСОБА_4.) та ОСОБА_5 (далі - Третя особа-2, ОСОБА_5.).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами спростовується твердження Позивача про невиконання третіми особами умов договорів відступлення права вимоги, у зв'язку з чим у Відповідача були наявні правові підстави для державної реєстрації майнових прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення. Підкреслює неврахування судом факту сплати коштів за договорами про відступлення права вимоги до моменту їх укладання, а також направлення третім особам повідомлення про нікчемність даних договорів.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене всупереч норм матеріального та процесуального права, приватна фірма «Капітал-Сервіс» (далі - ПФ «Капітал-Сервіс») подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.12.2015 року та постановити нову, якою позовні вимоги Уповноваженої особи задовольнити повністю. Наголошує на неврахуванні судом першої інстанції факту нікчемності договорів відступлення права вимоги від 13.02.2015 року, а також невиконання третіми особами зобов'язань здійснити переказ коштів на користь ПАТ «Златобанк».

У судовому засіданні повноважний представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити з підстав, викладених в останній. При цьому проти задоволення апеляційної скарги ПФ «Капітал-Сервіс» не заперечував.

Представник Третьої особи-2 проти задоволення апеляційних скарг заперечував, наголошуючи на відповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідач, Апелянт-2 та Третя особа-1, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Златобанк» та ПП «Фірма «Євро-Авто» 19.04.2013 року укладено кредитний договір №109/1/13-KL (далі - кредитний договір №109/1/13-KL), за умовами якого ПАТ «Златобанк» надано ПП «Фірма «Євро-Авто» кредит у формі відкриття кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 476865,00 доларів США під 14,5% річних з кінцевою датою повернення не пізніше 17.04.2015 року.

Також між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» 19.04.2013 року укладено кредитний договір №111/1/13-KL (далі - кредитний договір №111/1/1313-KL), за умовами якого ПАТ «Златобанк» надано ПФ «Капітал-Сервіс» кредит у формі відкриття кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 1500000,00 доларів США під 14,5% річних з кінцевого датою повернення не пізніше 17.04.2015 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами №109/1/13-KL та №111/1/13-KL, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В., зареєстрованого за №1620 (далі - договір іпотеки №1620) (т. 1 а.с. 6-17).

Крім іншого, 18.07.2013 року між ПАТ «Златобанк» та спільним українсько-чеським підприємством «Вевсо» у формі товариства з обмеженою відповідальністю укладено договір іпотеки з метою забезпечення зобов'язань за кредитними договорами №109/1/13-KL та №111/1/13-KL, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І., зареєстрованого за №2026 (далі - договір іпотеки №2026) (т. 1 а.с. 20-34).

Як встановлено Окружним адміністративним судом м. Києва, умовами договорів іпотеки передбачено право іпотекодержателя, яким є ПАТ «Златобанк», звернути стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом продажу предметів іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що 13.02.2015 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договори відступлення права вимоги, за умовами яких первісний кредитор, яким є ПАТ «Златобанк», відступає новим кредиторам, якими є Треті особи-1, -2, належне йому право вимоги за кредитними договорами №109/1/13-KL та №111/1/13-KL (т. 1 а.с. 35-37, 38-40).

Договори відступлення права вимоги зареєстровані в реєстрі Відповідачем за №№211, 212 відповідно.

Згідно п. 2.1 вказаних договорів нові кредитори (треті особи) зобов'язані перерахувати «Первісному кредитору» (ПАТ «Златобанк») у день укладення цих договорів відшкодування за відступлення права вимоги за кредитними договорами на рахунок АТ Златобанк», в сумі 493 739,99 доларів США (по договору №211) та 1 503 406,17 доларів США (по договору №212).

Пунктами 4.1-4.3 вказаних договорів передбачено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання та нотаріального посвідчення і діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цими договорами.

Сторони домовились, що остаточним днем розрахунку новими кредиторами перед «Первісним кредитором» за відступлення права вимоги є 13.02.2015 року.

З моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договорами на рахунок «Первісного кредитора», зазначеного у п. 2.1 цих договорів, до нових кредиторів переходять права кредитора у відношенні до боржників, що належали до цього «Первісному кредитору» за кредитними договорами, відповідно до умов цих договорів.

Передбачені цими договорами права вимоги по зобов'язаннях, що випливають за кредитними договорами, переходять до нових кредиторів виключно після виконання ними у повному обсязі зобов'язань перед «Первісним кредитором», визначених в п. 2.1 договорів.

Третіми особами 13.02.2015 року подано до ОСОБА_10. заяви про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 150, 152, 223, 225), а саме - зміни іпотекодержателя на підставі договорів №211, №212.

За наслідками розгляду поданих заяв Відповідачем були прийняті 14.02.2015 року рішення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексні № 19349555 (т. 1 а.с. 151), №19348894 (т. 1 а.с. 153), №19350361 (т. 1 а.с. 224), №19350067 (т. 1 а.с. 228) щодо іпотекодержателя нерухомого майна, реєстраційні №№ 1, 7, 7, 7.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 2, 4, 9, 15, 19, 26Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийшов до висновку, що у Відповідача були правові підстави для здійснення державної реєстрації змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині іпотекодержателя за договорами №211 та №212, оскільки матеріалами справи підтверджується їх виконання третіми особами, а доказів визнання нікчемними таких договорів суду надано не було.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Приписи ч. 2 ст. 9 Закону визначають, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

- відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

- присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

- надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

- у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

При цьому згідно ч. 1 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 2 ст. 15 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868).

Так, абзацом першим пункту 63 Порядку №868 закріплено, що під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель.

Згідно п. 64 Порядку №868 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

Пунктом 67 вказаного Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту наданих Відповідачем на виконання вимог Окружного адміністративного суду м. Києва листів від 08.06.2015 року №49/01-16 та №48/01-16 з доданими до них документами (т. 1 а.с. 77-228), третіми особами до ОСОБА_10. були подані всі необхідні для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором документи, у зв'язку з чим остання мала правові підстави для її здійснення, оскільки не було передбачених ст. 24 Закону обставин для відмови у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що, як вірно наголосив Апелянт, умовами договорів №211 та №212 було прямо передбачено вчинення новими кредиторами оплати в день укладення вказаних договорів.

На думку колегії суддів, Окружний адміністративний суд м. Києва помилково прийняв в якості належних доказів виконання договірних зобов'язань третіми особами копії меморіальних ордерів від 12.02.2015 року №463868 на суму 1 503 406,17 доларів США (т. 2 а.с. 76) та від 12.02.2015 року №463829 на суму 493 739,99 доларів США (т. 2 а.с. 76) з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.5 договорів №211 та №212, у випадку, якщо нові кредитори не здійснять переказ грошових коштів у порядку, на умовах і у строки, передбачені п. 2.1 та п. 4.2 цих договорів, право вимоги за кредитними договорами та договорами про забезпечення, що мало бути відступлено за цими договорами, до нових кредиторів не переходить та безумовно залишається у первісного кредитора.

Як було встановлено раніше, пунктами 2.1 та 4.2 договорів №211 та №212 було закріплено обов'язок третіх осіб у день укладення договорів (тобто 13.02.2015 року) відшкодувати відступлення право вимоги.

Відтак, належним доказом виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договірних зобов'язань як нових кредиторів було перерахування коштів на визначені договорами №211 та №212 рахунки саме 13.02.2015 року.

За таких обставин, судова колегія погоджується з доводами Апелянта про те, що наявні у матеріалах справи копії меморіальних ордерів від 12.02.2015 року №463868 та від 12.02.2015 року №463829, які підтверджують перерахування коштів 12.02.2015 року, не можуть бути доказом належного виконання зобов'язань третіми особами за договорами №211 та №212.

Посилання ж Уповноваженої особи на те, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року у справі №68/477/15ц залишено без змін рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.07.2015 року, яким скасовано рішення Суворівського районного суду Херсонської області від 22.04.2015 року у справі за позовом ПАТ «Златобанк» до спільного українсько-чеського підприємства «Вевсо», ПФ «Капітал-Сервіс», ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором №108/1/13-KL та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якості доказу, що підтверджує відсутності відступлення права вимоги за договорами №108/1/13-KL та №110/1/13-KL, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки предметом розгляду даної справи є визначення правомірності реєстраційних дій Відповідача на підставі договорів про відступлення права вимоги за договорами №109/1/13-KL та №111/1/13-KL.

Поряд з цим, судовою колегією враховується, що на виконання передбачених приписами ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Позивачем під час дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк» направлені ОСОБА_4 повідомлення від 21.04.2015 року №1356 про нікчемність договору №211 (т. 1 а.с. 50-53) та повідомлення ОСОБА_5 від 21.04.2015 року №1357 про нікчемність договору №212 (т. 1 а.с. 54-56).

Дані рішення Уповноваженої особи у встановленому чинним законодавством порядку оскаржені третіми особами не були.

Частиною 1 ст. 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частинами 1, 2 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Наведеним спростовується твердження суду першої інстанції про те, що підтвердженням нікчемності договорів №211 та №212 може бути лише рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Як вбачається зі змісту повідомлень про нікчемність правочинів, договори №211 та №212 віднесені Уповноваженою особою до нікчемних з підстав, зокрема, надання переваг ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в отриманні грошових коштів з рахунків на загальну суму 1 997 146,16 доларів США, що значно перевищує гарантовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 000,00 грн. Крім того, вказані кошти були повернуті на рахунки Третіх осіб 21.04.2015 року (т. 3 а.с. 16; т. 3 а.с. 21).

При цьому, враховуючи, що дані повідомлення про нікчемність правочинів у встановленому законом порядку оскаржені не були, а Цивільний кодекс України визначає правові наслідки нікчемності правочину у вигляді його недійсності з моменту укладення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з метою збереження активів ПАТ «Златобанк» та необхідності забезпечення задоволення вимог кредиторів позовні вимоги в частині скасування рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2015 року, індексні номери 19348894, 19349555, 19350067, 1935036 є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Відповідача або іншого нотаріуса (державного реєстратора) відновити попередній запис про реєстрацію обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого іпотекодержателем нерухомого майна за реєстраційними номерами 1, 7, 7, 7, є ПАТ «Златобюанк» відповідно до договору іпотеки за реєстровим №1620 від 15.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В., договору про внесення змін за реєстровим №1158 від 27.08.2014 року до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В., договору іпотеки за реєстровим №2026 від 18.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності дій Відповідача, водночас, передчасність твердження суду про відсутність правових підстав для скасування його рішень про державну реєстрацію змін, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, а постанову суду - скасувати, ухваливши нову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 6 ст. 94 КАС України закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_10. на користь Уповноваженої особи витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 339,67 грн., сплачених згідно платіжного доручення від 25.12.2015 року №1390 (т. 3 а.с. 24), пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича та приватної фірми «Капітал-Сервіс» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» Славінського Валерія Івановича до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання неправомірними дій, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 лютого 2015 року, індексні номери 19348894, 19349555, 19350067, 19350361.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 на користь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича () витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 339 (тисяча триста тридцять дев'ять) гривень 67 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.