Справа № 816/4732/15
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4732/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенка Ф.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шулик Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - Котенка М.М., Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ленінського районного відділу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Октябрського відділу поліції Головного управління національної поліції у Полтавській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про:

визнання неправомірним та скасування наказу начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції Бех О.В. від 06.11.2015 року за № 625 о/с, в частині звільнення з посади старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 помічника оперативного чергового чергової частини штабу Ленінського РВ ПМУ у запас за пунктом 63 підпунктом "з" (через скорочення штатів);

зобов'язання тимчасово виконуючого обов'язки начальника головного управління Національної поліції в Полтавській області Бех О.В. поновити (призначити) на посаду тимчасово виконуючого обов'язки помічника старшого інспектора-чергового Ленінського відділення поліції Октябрського відділу поліції ГУ НП у Полтавскій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, із 07.11.2015;

вирішення питання стягнення з головного управління національної поліції в Полтавській області, на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

застосування обов'язкових правових наслідків ухваленого рішення, зокрема, встановити відповідачам строк для подання звіту про виконання постанови; допустити негайне виконання постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 23.09.2002 проходив службу в органах внутрішніх справ та на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с звільнений з органів внутрішніх справ за підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ в запас у зв'язку із скороченням штатів. Зазначав, що при звільненні з посади відповідачем не дотримано процедури, визначеної статтею 40 Кодексу законів про працю України, а тому оспорюваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Звертав увагу на те, що ним 06.11.2015 подано рапорт на ім'я начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції Бех О.В. про звільнення зі служби в ОВС у зв'язку з переходом на роботу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ленінський районний відділ Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Октябрський відділ поліції Головного управління національної поліції у Полтавській області.

17 лютого 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог і доповнення до позовної заяви, за результатами розгляду якої, судом прийнято до розгляду вимоги ОСОБА_1 щодо:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції Бех О.В. від 06.11.2015 року за № 625 о/с, в частині звільнення з посади старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 помічника оперативного чергового чергової частини штабу Ленінського РВ ПМУ у запас за пунктом 63 підпунктом "з" (через скорочення штатів);

- поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015 року;

- вирішення питання стягнення з головного управління національної поліції в Полтавській області, на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

- застосування обов'язкових правових наслідків ухваленого рішення, зокрема, встановити відповідачам строк для подання звіту про виконання постанови; допустити негайне виконання постанови.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог і доповнення до позовної заяви.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

У запереченнях представник УМВС України в Полтавській області посилався на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивач є попередженим про звільнення через скорочення штатів в силу положень пункту 8 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію". Зазначав, що Законом України "Про Національну поліцію" не встановлено обов'язку прийняття усіх без винятку працівників міліції на службу в органи поліції.

Відповідачі - Ленінський районний відділ Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Октябрський відділ поліції Головного управління національної поліції у Полтавській області, явку в судове засідання свого повноважного представника не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши позивача та представників відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.09.2002 перебував на службі в органах внутрішніх справ і в останній час проходив службу на посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, помічника начальника Ленінського РВ ПМУ - оперативного чергового чергової частини штабу (а.с. 55).

Позивач з даним наказом не погоджується та зазначає, що трудові відносини працівника і роботодавця урегульовані Кодексом законів про працю України, згідно зі статтею 492 якого про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

На переконання позивача, УМВС України в Полтавській області не дотримано зазначених вимог та порушено гарантоване Конституцією України право позивача на працю та права на переважне залишення на службі, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення з посади, а також з вимогами про поновлення в органах внутрішніх справ та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб було урегульовано спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про міліцію" (чинного на момент виникнення спірних відносин) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Водночас Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 №1118-р схвалено Концепцію першочергових заходів з реформування системи Міністерства внутрішніх справ та Стратегію розвитку органів внутрішніх справ.

Зокрема, Концепцією першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ пропонувалось здійснити комплекс організаційних і практичних заходів, спрямованих на розбудову Міністерства внутрішніх справ як цивільного органу європейського зразка та формування в найближчій перспективі поліції як основного виконавця заходів забезпечення безпеки населення.

Метою Концепції є визначення пріоритетів, основних напрямів, очікуваних результатів та засобів перетворення МВС на правоохоронне багатопрофільне цивільне відомство європейського зразка.

Першочерговими цілями реалізації Концепції, спрямованими на досягнення її мети, окрім іншого, визначено: скорочення значної кількості органів, підрозділів і служб зі спорідненими завданнями та функціями; законодавче визначення оновленої загальної структури МВС, структури і чисельності, завдань та повноважень органів внутрішніх справ та інших умов їх діяльності, пріоритетами якої є виконання соціально - сервісних функцій; усунення дублювання функцій апаратів, відомчих підприємств, установ та організацій; запровадження європейської моделі підготовки та підвищення кваліфікації кадрів органів внутрішніх справ, застосування єдиних уніфікованих стандартів правозастосовної підготовки, спрямованої на підвищення ефективності взаємодії між органами внутрішніх справ різних держав-учасниць Європейського Союзу; підвищення довіри населення до діяльності органів внутрішніх справ, а також авторитету працівника органу внутрішніх справ.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України №580-VIІI "Про Національну поліцію", відповідно до преамбули якого цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті "Голос України", 06.08.2015 №141-142, набув чинності 07.11.2015. Проте, враховуючи приписи пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

У ході реформування органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с позивач звільнений із займаної посади за підпунктом "з" пункту 63 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ в запас у зв'язку із скороченням штатів /а.с. 55/.

Вказана підстава для звільнення позивача визначена у зв'язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області, наслідком чого є абсолютне скорочення штатів ОВС.

Як вбачається з пояснень позивача та змісту адміністративного позову, неправомірність звільнення позивач пов'язує із неврахуванням УМВС України в Полтавській області статті 492 Кодексу законів про працю України, згідно якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15 у справі за позовом Особи до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням наведеної правової позиції, суд зазначає, що у спірних відносинах питання попередження працівників органів внутрішніх справ про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів урегульовано пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", який є спеціальним законом по відношенню до Кодексу законів про працю України.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідачів відносно того, що позивач вважається у встановленому законом порядку повідомленим про скорочення штатів в силу наведеної вище норми спеціального закону, а положення статті 492 Кодексу законів про працю України до спірних відносин не застосовуються.

Згідно з пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Судом встановлено, що 06.11.2015 ОСОБА_1 подав рапорт, у якому, з огляду на наявне бажання продовжити службу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України, просив звільнити його зі служби в ОВС у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства /а.с. 58/.

Згідно пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначена можливість колишніх працівників органів внутрішніх справ бути прийнятими на службу до поліції у спрощеній процедурі без проходження ними конкурсу, однак ці положення не містять в жодному випадку обов'язку керівників цих установ безапеляційно приймати до лав поліції усіх без винятку працівників лише за фактом виявлення останніми такого бажання, та допускає оцінку здатності працівника на виконання завдань, поставлених перед новоутвореною структурою поліції.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття колишніх працівників органів внутрішніх справ до Національної поліції у спрощеній процедурі без проходження конкурсу керівництвом як УМВС України в Полтавській області так і ГУ Національної поліції в Полтавській області повинні були бути враховані особистісні характеристики та їх наслідки на діяльність цих працівників з огляду на концепцію реформування органів внутрішніх справ задля досягнення її мети.

Як пояснили у судовому засіданні представники відповідачів, з урахуванням професійних і особистих якостей, характеризуючих даних та думки керівництва галузевої служби УМВС в Полтавській області і притягнення позивача сім разів до дисциплінарної відповідальності, позитивного рішення щодо прийому ОСОБА_1 на службу в поліцію керівництвом ГУ Національної поліції в Полтавській області не прийнято.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" передбачено ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України. Станом на момент розгляду справи судом Управління МВС в Полтавській області перебуває в стадії припинення.

Наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 "Про організаційно-штатні питання" скасовано всі штати та скорочено усі посади в УМВС України в Полтавській області, звільнено абсолютно всіх працівників, а отже подальше проходження позивачем служби в цих органах (використання на службі) є неможливим.

Враховуючи зазначене, суд не приймає до уваги доводи позивача про неврахування керівництвом відповідачів його права на переважне залишення на службі.

Згідно із підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

У відповідності до пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

За змістом пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" прийняття на службу в поліцію працівників міліції, які виявили бажання проходити службу у її структурі, здійснюється шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Судом встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області не було прийнято наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського у будь-якому органі поліції, а тому він не був прийнятий на службу до її лав. Заяви на проходження конкурсу на посади що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, позивач не подавав.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 06.11.2015 вих. №1/2-3989 позивача повідомлено про його звільнення з ОВС та роз'яснено, що для отримання трудової книжки, відповідних документів та проведення розрахунку необхідно прибути до УМВС України в Полтавській області, який отримано позивачем 10.11.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 71/.

При цьому, згідно копії розписки позивача від 10.11.2015, трудову книжку йому вручено 10.11.2015 /а.с. 117/.

Таким чином, повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади наказом УМВС у Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с здійснено з підстав, визначених на підставі підпункту "з" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме, у запас через скорочення штатів, відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлений прав та можливостей претендувати на посаду поліцейського шляхом проходження конкурсу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 з ОВС та поновлення позивача на посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015 року відсутні, а тому у задоволенні позову у даній частині належить відмовити.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з головного управління національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вона є похідною від вимоги про скасування наказу про звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ленінського районного відділу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Октябрського відділу поліції Головного управління національної поліції у Полтавській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2016 року.

Суддя Ф.Ф. Соколенко