Справа № 814/3434/15
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року Справа № 814/3434/15

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Середи О.Ф. розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Миколаїв

до відповідача: Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, м. Миколаїв

Суть спору: визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду із позовом до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області (надалі - відповідач) про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в запереченнях на адміністративний позов.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся повісткою, яка повернулась до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Приписи Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають зясування судом або стороною по справі фактичного місцезнаходження іншої сторони та здійснення її розшуку. Заяв чи клопотань про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності Ѕ частина квартири по вулиці Радянській, 13 в місті Миколаєві, про що свідчить рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року по справі № 490/13260/14-ц, яке набрало законної сили 22 грудня 2014 року.

Позивач звернувся до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області для реєстрації права власності на підставі рішення суду та отримав Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2015 року за № 40870041Ю, відповідно до якого державним реєстратором ОСОБА_2 внесено запис до державного реєстру прав про право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Після того як ОСОБА_1 виявила помилку в Витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2015 року за № 40870041Ю, відповідно до якого державним реєстратором ОСОБА_2 внесено запис до державного реєстру прав про право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1, хоча, за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року по справі № 490/13260/14-ц, за позивачем визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, вона звернулася до відповідача про внесення змін до Державного реєстру прав.

Судом встановлено, що державний реєстратор ОСОБА_2 відмовила позивачу в виправленні своєї помилки та в внесенні змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 на ј частину вказаного обєкту нерухомого майна, оскільки він трактував рішення суду на власне розуміння.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Однак, посилання відповідача на те, що реєстратор самостійно приймає рішення не беруться судом до уваги, оскільки це не надає реєстратору право вказувати ті відомості, які він вважає за потрібне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Оцінив докази, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв неправомірно, всупереч вимог чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При винесені рішення по адміністративній справі, суд вирішує питання про розподіл витрат відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснення нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на ј частину.

Зобовязати державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 внести зміни до Державного реєстру прав, а саме: зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути судові витрати в сумі 150, 00 грн. (сто п»ятдесят гривень) з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Головуючий суддя О. Ф. Середа