Справа № 825/2882/14
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/2882/14

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ул'яничеві М.В.,

за участю представника позивача Буряка О.І., представника відповідача Смуригіної К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» звернулось до суду з адміністративним позовом до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.06.2014 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки, зроблені в акті перевірки № 96/67 від 06.06.2014, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, про відсутність господарських операцій між СТОВ «Дружба-Нова» та його контрагентом ФГ «Нива», не підтверджені жодними належними доказами. Вказує, що реальність господарських операцій з ФГ «Нива» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжними дорученнями, актами про використання міндобрив, подорожніми листами, висновком незалежного аудиту. Зазначає, що в порушення вимог пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України податковим органом визначено суму додатку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, та, як наслідок, відповідач позбавив СТОВ «Дружба-Нова» права на пільгу по сплаті податку на додану вартість, що гарантована вказаною нормою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що позивач в порушення вимог статті 209 Податкового кодексу України безпідставно сформував податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по взаємовідносинах з ФГ «Нива». Стверджує, що СТОВ «Дружба-Нова» безпідставно перерахувало ФГ «Нива» грошові кошти в сумі 2354000,00 грн. за фактично не отримані послуги та не проведені роботи, тобто товариством понесено незаконні витрати. Вважає, що надані позивачем документи (подорожні листи вантажних автомобілів, акти про використання добрив, отрутохімікатів та гербіцидів) не підтверджують виконання саме ФГ «Нива» придбаних позивачем послуг.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що СТОВ «Дружба-Нова» () зареєстровано в якості юридичної особи 07.02.2001, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 320715 (а.с. 45, т. 1).

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка СТОВ «Дружба-Нова» з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.07.2013 по взаємовідносинах, в тому числі з ФГ «Нива», за результатами якої складено акт від 04.06.2014 № 96/2200/31333767 (а.с. 7-24, т. 1).

Згідно висновків, викладених у вищевказаному акті, перевіркою було встановлено порушення вимог: пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3. статті 198, пунктів 200.1., 200.2 статті 200, пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого платником допущено заниження нарахування податку на додану вартість від поставлених підприємством сільськогосподарських послуг, що не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються у розпорядженні такого підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів декларації з податку на додану вартість за травень 2013 року на суму 392333,00 грн. (показник позитивного значення ряд. 18 Декларації) та, як наслідок, завищено залишок від'ємного значення податку на суму 392333,00 гри. (рядок 21 Декларації за травень 2013 року), наслідком чого був безпідставно сформований податковий кредит по взаємовідносинах з постачальником ФГ «Нива» () за травень 2013 року в сумі 392333,00 грн.; пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів», в результаті чого встановлено до сплати на спеціальний рахунок по податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2013 року скороченій додаткові суми податку на додану вартість в розмірі 392333,00 грн.

Такий висновок фіскального органу ґрунтується на тому, що при перевірці не було підтверджено реальність здійснення господарських відносин між СТОВ «Дружба-Нова» та ФГ «Нива».

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.06.2014 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 588499,50 грн. (392333,00 грн. за основним платежем та 196166,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 30, т. 1).

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, однак рішеннями Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 24.07.2014 № 2337/10/25-01-10-05-15 та Державної фіскальної служби України від 19.08.2014 № 1858/6/99-99-10-01-15 податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги СТОВ «Дружба Нова» без задоволення.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового Кодексу України).

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Згідно підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 вказаної статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

З огляду на викладені положення законодавства, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином первинні документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункти 209.2, 209.3 статті 209 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що між СТОВ «Дружба Нова» та ФГ «Нива» було укладено договір про надання послуг від 07.05.2013 № 1, підписаний уповноваженими на те особами та скріплений печатками (а.с. 102-104, т. 1).

Відповідно до умов даного договору (пункти 1.1, 3.1, 3.2, 3.3) замовник доручає, а продавець зобов'язується на власний ризик за завданням замовника надати послуги з дискування, культивації, внесення міндобрив та засобів захисту рослин на орендованих замовником землях, а замовник зобов'язується оплатити такі послуги виконавця в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вартість послуг визначається сторонами згідно додатку № 1 і підтверджується по факту їх надання в актах приймання-передачі наданих послуг, що складається замовником по завершенню надання всіх послуг. Вартість послуг, що надається виконавцем замовнику, фіксується сторонами у актах приймання-передачі наданих послуг. Повна оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником на умовах 100% попередньої оплати в строк до 25.05.2013.

Згідно додатку № 1 до вказаного договору СТОВ «Дружба Нова» та ФГ «Нива» домовилися про надання наступних послуг: з дискування 3103,7 га на суму 670400,00 грн.; з культивації 3110 га на суму 671760,00 грн.; з внесення міндобрив 2480 га на суму 505920,00 грн.; з внесення засобів захисту рослин 2480 га на суму 505920,00 грн. Загальна сума договору склала 2354000 грн., в тому числі ПДВ 392333,33 грн. (а.с. 105, т. 1).

Також вказаним додатком визначено дату початку виконання робіт - не пізніше 07.05.2013 та дату закінчення виконання робіт - не пізніше 31.05.2013.

На підтвердження виконання вказаного договору СТОВ «Дружба Нова» було надано акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000168 від 31.05.2013; платіжні доручення № 4296 від 22.05.2013, № 4360 від 23.05.2013; податкові накладні № 9/2 від 22.05.2013, № 10/2 від 23.05.2013; копії подорожніх листів вантажного автомобіля по підвезенню міндобрив на поля; копії актів про використання мінеральних, органічних та бактеріальних добрив, отрутохімікатів та гербіцидів, які було внесено на землях СТОВ «Дружба Нова» протягом травня 2013 року; копію статистичного звіту СТОВ «Дружба Нова» щодо посівних площ сільськогосподарських культур під урожай 2013 року (а.с. 106, 107, 182-227, т. 1)

З урахуванням частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать зокрема, про реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з податку на додану вартість та бюджетним відшкодуванням податку на додану вартість, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

Суд зазначає, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) послуг повинен мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наданого позивачем договору про надання послуг від 07.05.2013 № 1 та акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000168 від 31.05.2013 неможливо встановити зміст і обсяг господарської операції, а саме: на яких полях повинні були проводитись та були проведені роботи, а тому вказані документи не можуть вважатись первинними в розумінні норм податкового законодавства.

Суд також не може прийняти в якості доказів виконання ФГ «Нива» замовлених послуг подорожні листи вантажного автомобіля по підвезенню міндобрив на поля; копії актів про використання мінеральних, органічних та бактеріальних добрив, отрутохімікатів та гербіцидів, які було внесено на землях СТОВ «Дружба Нова» протягом травня 2013 року; копію статистичного звіту СТОВ «Дружба Нова» щодо посівних площ сільськогосподарських культур під урожай 2013 року, оскільки відсутня об'єктивна можливість встановити взаємозв'язок між цими документами та договором про надання послуг, враховуючи відсутність будь-яких даних щодо визначення земель, на яких мали б виконуватись замовлені послуги.

Крім того, вказані документи фактично свідчать про підвезення міндобрив на поля, які використовує СТОВ «Дружба Нова» безпосередньо саме СТОВ «Дружба Нова» для подальшого їх внесення та жодним чином не можуть підтвердити, що саме ФГ «Нива» виконувала роботи з дискування, з культивації, з внесення міндобрив та засобів захисту рослин на полях.

Судом також при прийнятті рішення не може бути врахований висновок незалежного аудитора № 15 від 01.12.2014, оскільки він не містить аналізу суті та можливостей контрагентів наданих послуг.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень надано достатньо доказів, які ставлять під сумнів реальність виконання вказаних операцій з отримання позивачем послуг з дискування, з культивації, з внесення міндобрив та засобів захисту рослин, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, що підтверджує недобросовісність позивача як платника податків та виключає право на формування податкового кредиту.

Суд наголошує, що надані позивачем документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством, оскільки згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за належних доказів відповідач мав всі підстави для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи позивача і довів правомірність прийнятого рішення.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову СТОВ «Дружба Нова» необхідно відмовити повністю.

У відповідності до вимог підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Таким чином, решта суми судового збору у розмірі 90 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру (4872 грн. - 487,20 грн. = 4384,80 грн.) має бути стягнута на користь Державного бюджету України з позивача, в зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Сільськогосподарського товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» () на користь Державного бюджету України (рахунок 4002, отримувач - УК у м. Чернігові, код ЄДРПОУ - 38054398, банк - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО - 853592) решту суми судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих