Справа № 463/1796/15-а,2-а/463/106/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 р. Справа № 876/8340/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2015 року Личаківським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва та управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо зменшення позивачу розміру пенсії з 01 жовтня 2011 року до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова відмінити рішення щодо зменшення з 01 жовтня 2011 року розміру пенсії позивача до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова перерахувати розмір пенсії позивача з 01 жовтня 2011 року без обмеження її розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим Законом України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» № 3668 - VI від 8 липня 2011 року) не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, а саме зменшення пенсії з 01 жовтня 2011 року до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова провести перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 01 жовтня 2011 року без обмеження її розміру до десяти прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що з 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 управлінням ПФУ у Шевченківському районі м. Києва було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва 17 травня 2012 року згідно постанови Шевченківського суду, яка набрала законної сили 29 листопада 2013 року (а.с.13-16). На звернення позивача його повідомлено про ці обставини листом від 15 січня 2015р. (а.с.4).

Листом від 12 березня 2015 року управлінням ПФУ у Шевченківському районі м. Києва (а.с. 5) позивачу повідомлено, що розрахунок пенсії проведено і його пенсійна справа направляється за місцем проживання в управління ПФУ відповідного району м. Львова, яке буде проводити виплату пенсії.

Після чого на звернення ОСОБА_1 управління ПФУ в Личаківському районі м. Львова повідомило позивача листом від 27 березня 2015 року (а.с. 6), що розмір його пенсії зменшено до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», редакція якої зазнавала змін.

Так, відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно із довідкою від 31 грудня 2014 року № 126, виданою прокуратурою Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері розмір пенсії позивача становив 10409,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, максимальний розмір, пенсії, в тому числі перерахованої за правилами Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, як зазначено п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 10 грудня 2013 року та від 17 грудня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Наведені вище норми закону узгоджуються з висновками Конституційного Суду України, згідно з якими, зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Оскільки на момент виходу ОСОБА_1 на пенсію - 01 вересня 2011 року її граничний розмір не обмежувався жодним законодавчим актом, при проведенні перерахунку він також не може бути обмежений.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно задовольнив позов частково та вказав, що обов'язок перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2011 року без обмеження її розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, слід покласти саме на управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, де позивач перебуває на обліку і отримує відповідні виплати.

Також враховуючи, що рішення про зменшення розміру пенсії не приймалося, тобто відсутній об'єкт спору, то правових підстав скасовувати таке немає, натомість слід визнати неправомірними дії саме управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, яке і провело перерахунок пенсії позивача, обмеживши її розмір.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова - залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року в справі № 463/1796/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Т. В. Онишкевич

Р. Б. Хобор

Ухвалу складено в повному обсязі 28 березня 2016 року.