Справа № 2а-859/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/800/800/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
при секретарі:Слободян О.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 як представника ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8 до комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», державного реєстратора Драбівського відділу комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» Мелащенко Валентини Василівни, керівника органу приватизації Драбівської селищної ради Носенка Володимира Михайловича, Драбівської селищної ради, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання нечинним розпорядження та скасування запису в державному реєстрі, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», державного реєстратора Драбівського відділу комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» Мелащенко Валентини Василівни, керівника органу приватизації Драбівської селищної ради Носенка Володимира Михайловича, Драбівської селищної ради, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання нечинним розпорядження та скасування запису в державному реєстрі.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2012 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Драбівської селищної ради Черкаської області щодо винесення розпорядження органу приватизації Драбівської селищної ради Черкаської області

від 06 серпня 2009 року №4.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження органу приватизації Драбівської селищної ради Черкаської області від 06 серпня 2009 року №4.

Визнано протиправним та скасовано внесення змін до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 серпня 2007 року серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14.

Визнано протиправним та скасовано запис в Державному реєстрі прав про визнання ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 власниками 12/25 частини будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» внести в Державний реєстр прав запис про те, що ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є власниками квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року постанову Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2012 року скасовано та провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, ОСОБА_7 як представник ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є співвласниками 13/25 частин будинку АДРЕСА_1, які успадковані ними відповідно до свідоцтва про право на спадщину

від 15 серпня 2009 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Драбівської селищної ради

від 20 травня 2011 року з погосподарських книг селищної ради з 1964 року по 2010 рік вбачається, що в будинку АДРЕСА_1, в якій проживає родина ОСОБА_15 та квартира №2, в якій проживає родина ОСОБА_12

Розпорядженням органу приватизації Драбівської селищної ради від 31 липня 2007 року №4 ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1, про що ними отримано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2007 року.

Розпорядженням органу приватизації Драбівської селищної ради від 06 серпня 2009 року№4 внесено зміни до розпорядження органу приватизації Драбівської селищної ради

від 31 липня 2007 року №4 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2007 року - змінено квартиру АДРЕСА_1.

Дане розпорядження прийняте у зв'язку з тим, що перша частина будинку продана

ОСОБА_15 в частках та на підставі статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не погоджуючись з таким рішенням та діями відповідачів по внесенню змін до свідоцтва про право власності ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та вчиненню записів у Державному реєстрі прав, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 звернулись до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів при винесенні оскаржуваного розпорядження органу приватизації Драбівської селищної ради Черкаської області від 06 серпня 2009 року №4, внесенні змін до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 серпня 2007 року серії НОМЕР_1 та внесенні запису до Державного реєстру прав є протиправними та суперечать вимогам чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такий висновок апеляційного суду передчасним з огляду на наступне.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до пункту 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з пунктом 1.7 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

Пунктом 1.12 зазначеного Тимчасового положення визначено, що рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно (далі - реєстратор), що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Реєстраторами можуть бути призначені особи з вищою юридичною освітою.

Відмова в реєстрації прав власності на нерухоме майно може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачами оскаржуються дії виконавчого органу місцевого самоврядування та державного реєстратора при здійсненні покладених на них владних управлінських функцій, а відтак - суд апеляційної інстанції дійшов невірного висновку про те, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного з'ясування обставин у справі постановлене судом рішення не є обґрунтованим.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 як представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року у справі - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8 до комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», державного реєстратора Драбівського відділу комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» Мелащенко Валентини Василівни, керівника органу приватизації Драбівської селищної ради Носенка Володимира Михайловича, Драбівської селищної ради, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання нечинним розпорядження та скасування запису в державному реєстрі - повернути на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: