Справа № 826/15690/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Парінова А. Б., Губської О. А.

за участю секретаря: Дзекан В. В.

позивача ОСОБА_2, представника відповідача Салка О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 01.07.2015 р. № 2048/к про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора Департаменту судової роботи та експертного забезпечення правосуддя; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника директора Департаменту судової роботи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2015 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на підставі наказу Міністра юстиції від 07.08.2014 року № 1664/к була призначена на посаду заступника директора Департаменту та експертного забезпечення правосуддя Міністерства юстиції України (а. с. 22 Т. 1).

30.04.2015 р. позивача попереджено про внесення змін до структури та штатної чисельності працівників апарату Міністерства юстиції та скорочення у зв'язку із цим посади позивача (заступника директора Департаменту судової роботи та експертного забезпечення правосуддя), а також про майбутнє звільнення позивача із займаної посади.

Одночасно, позивачу було запропоновано переведення на іншу посаду у Департаменті судової роботи, який було утворено на заміну Департаменту судової роботи та експертного забезпечення правосуддя: головного спеціаліста відділу представництва інтересів Кабінету Міністрів України в судах України управління представництва інтересів держави в судах України.

Наказом Міністра юстиції від 01 липня 2015 року № 2048/к позивач звільнена з посади заступника директора Департаменту судової роботи та експертного забезпечення правосуддя, у зв'язку із скороченням посади, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 173 Т. 1).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначаються Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі - Закон № 3723).

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В постанові Пленуму від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України зауважив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, на думку колегії суддів, в частині обов'язку попередити позивача про вивільнення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання відповідачем цих вимог, оскільки в матеріалах справи міститься, власне, копія попередження від 29.04.2015 р., факт ознайомлення з яким 30.04.2015 р. позивачем не заперечується (а. с. 181 Т. 1).

Також із вказаного попередження вбачається, що позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів Кабінету Міністрів України в судах України управління представництва інтересів держави в судах України Департаменту судової роботи, від якої остання відмовилась.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 р. № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків, Кабінет Міністрів України постановляє: ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

В подальшому, відповідно до наказу Міністерства юстиції від 24.10.2014 р. № 2310/к затверджено нову структуру апарату Міністерства юстиції (а. с. 111 - 116 Т. 1).

Наказом Міністерства юстиції від 30.01.2015 р. № 152/к затверджено структуру та штатну чисельність працівників апарату Міністерства юстиції України (а. с. 27 - 92 Т. 1).

Згідно ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про реорганізацію відповідача шляхом приєднання до нього Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку із введенням в структуру Департаменту судової роботи управління представництва інтересів держави в міжнародних та іноземних судах вимоги до посади, яку займала позивач, були змінені, в тому числі і щодо володіння однією з офіційних мов Ради Європи на рівні, достатньому для виконання посадових обов'язків та завдань (п. 1.2 Посадової інструкції заступника директора Департаменту судової роботи, затвердженої директором Департаменту 01.06.2015 р.).

Натомість, особова картка позивача свідчить, що позивач володіє англійською мовою на початковому рівні: читання та переклад зі словником (а. с. 124 Т. 1).

За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість зайняття позивачем посади заступника директора Департаменту судової роботи через мовний бар'єр, що перешкоджатиме повноцінній роботі Департаменту.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача щодо неможливості запропонувати позивачу інші керівної посади на рівні заступника департаменту, оскільки у відповідності до посадових інструкцій заступників директора департаменту ці заступники призначаються на посаду і звільняються з посади наказом Міністра юстиції України за пропозицією директора департаменту відповідно до чинного законодавства.

Доказів звернення директора Департаменту судової роботи до Міністра юстиції з пропозицією про призначення позивача на керівну посаду в Департаменті матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи випливає, що позивач не відповідає вимогам, що пред'являються до посади заступника директора Департаменту судової роботи за новою посадовою інструкцією, а директором Департаменту запропоновано Міністру на посаду заступника директора департаменту - начальника управління представництва інтересів держави в міжнародних та іноземних судах іншу кандидатуру, відмінну від кандидатури позивача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Між тим, бажання позивача зайняти будь - яку іншу керівну посаду в Міністерстві з позову та апеляційної скарги не вбачається, а тому ці посади дослідженню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст ухвали виготовлено 31.03.2016 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Парінов А.Б.

Губська О.А.