Справа № 820/103/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
30 березня 2016 р. Справа № 820/103/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді - Нуруллаєва І.С., суддів Полях Н.А., Мельникова Р.В.,
при секретарі судового засідання Король Д.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Адміністрації державної прикордонної служби Мажуліна В.С.,
представника відповідача Міністерства оборони України - Вельми І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби;
- зобов`язати відповідачів вжити законодавчо визначених заходів по виплаті позивачу одноразової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а саме в межах 150 кратного прожиткового мінімуму як інваліду III групи.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року залучено до участі в якості другого відповідача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу Міністерство оборони України.
В обґрунтування позову зазначено, що Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності на період з 29.07.2015 року по 27.07.2017 року , яка настала внаслідок поранення, контузії головного мозку і захворювання, пов`язаних з виконання військових обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. ОСОБА_1 звертався із відповідними заявами до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Прикордонної служби України, Міністерства оборони України, проте листами на ім`я позивача було повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби. Такі дії відповідачів по справі, на думку позивача, є протиправними та порушують його права та обов`язки. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.
Представник Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову зазначив, що відповідно до норм діючого законодавства виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, а оскільки позивач проходив строкову військову службу в Республіці Афганістан у військовій частині НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ, підпорядкованих КДБ СРСР. Таким чином позовні вимоги позивача в частині зверненій до ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України в судове засідання прибув ,проти заявленого позову заперечував. У наданих до суду письмових запереченнях зазначив, що оскільки позивачем виконувалося інтернаціональне зобов`язання пов`язане із виконання обов`язків військової служби, то обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги покладений саме на Міністерство оборони України, а отже позовні вимоги в частині зверненій до відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник відповідача, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Представник Міністерства оборони України, в судове засідання прибув, у наданих під час судового розгляду поясненнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що відповідач не має обов`язку виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР, строкову військову службу в яких проходив позивач. Крім того, представником відповідача зазначено, що дане питання Міністерством оборони України не було розглянуто, оскільки не було отримано висновку від ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для розгляду та прийняття рішення стосовно питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . З врахуванням зазначеного представником відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності виходить з наступного.
Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 був призваний да дійсну строкову службу 11 травня 1986 року Балаклійським районними військовим комісаріатом Харківської області згідно з наказом Міністра оборони СРСР № 68 від 25 березня 1986 року.
Наказом № 138 від 15 травня 1986 року позивача було зараховано на посаду «стрілка УП» до військової частини НОМЕР_1 , м. Термез, Республіки Узбекистан, яка входила до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.
На підставі наказу Міністерства оборони № 119 від 29 березня 1988 року 23 травня 1988 року позивача було звільнено до запасу військових сил СРСР та направлено до Балаклійського районного військового комісаріату Харківської області для постановки на військовий облік, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 11-13).
З наявної в матеріалах справи архівної довідки Федеральної державної установи Центральний прикордонний архів від 07 листопада 2011 року № 21/59/П-10680 судом встановлено, що позивач у період з 25 лютого 1987 року по 27 лютого 1988 року проходив службу в Республіці Афганістан, де в той час проводились бойові дії та приймав участь у бойових діях (а.с.17-18).
Під час виконання бойового завдання на території Республіки Афганістан позивач був поранений та знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 , м. Душанбе, Республіка Таджикистан, у період з 10 березня 1987 року по 09 квітня 1987 року з діагнозом "Множинні вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин середньої треті правого плеча, обох нижніх кінцівок, ягодичних ділянок. Контузія, струс головного мозку без виражених клінічних проявів", що підтверджується архівною довідкою Федеральної державної установи Центральний прикордонний архів від 31 жовтня 2011 року № 21/59/П-1053 (а.с. 16), а також витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 3887 від 10 грудня 2014 року), яким встановлено, що поранення та контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 15).
Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено III групу інвалідності на період з 29.07.2015 року до 27.07.2017 року, яка настала внаслідок поранення, контузії головного мозку і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується відповідною довідкою серії 10ААВ №644942 від 29.07.2015 року (а.с. 19).
Колегією суддів під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 11.09.2015 року звернувся до з заявою до Харківського військового комісаріату та Державної прикордонної служби України з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок отримання поранення та контузії під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в Республіці Афганістан, де проводились бойові дії, разом із якою надано всі необхідні документи (а.с.21; 24).
ІНФОРМАЦІЯ_2 листом №1260 від 25.09.2015 року в задоволенні заяви відмовив з підстав необхідності звернення до Харківського прикордонного загону. В обґрунтування відмови зазначено, що оскільки позивач звільнився з військової служби 23.05.1988 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до прикордонних військ, а отже, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися прикордонною службою (а.с.31).
Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 13.10.2015 року в задоволенні заяви відмовила та в обґрунтування відмови зазначила, що позивач на обліку в органах Держприкордонслужби не перебуває, а крім того у відповідача відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР (а.с. 33-34).
Позивач також 06.11.2015 року звернувся із заявою з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок отримання поранення та контузії під час виконання обов`язків військової служби до Міністерства оборони України (а.с. 27-28).
Листом від 30.11.2015 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та в обґрунтування відмови зазначено, що питання виплати грошової допомоги не відноситься до компетенції Міністерства оборони України, оскільки позивач проходив строкову військову службу та звільнений в 1988 році з Прикордонних військ КДБ СРСР (а.с. 36).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі змістом статтей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
З матеріалів справи та наданих сторонами усних та письмових пояснень колегією суддів встановлено, що суб`єктами владних повноважень не встановлено обставин не відповідності поданих позивачем заяв, проте у листах-відповідях зазначено про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності через відсутність правового врегулювання правонаступництва прикордонних військ СРСР.
Представником Міністерства оборони України у наданих під час судового розгляду справи усних поясненнях зазначено, що нормами діючого законодавства встановлено порядок виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до якого призначення та виплати такої допомоги здійснюється розпорядником бюджетних коштів після отримання висновку. Такий висновок відповідачем не отримано, а отже рішення відповідачем не було прийнято щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25 12 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Зазначеним порядком визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Суд зазначає, що пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
З наявних в матеріалах справи листів отриманих позивачем як відповідь на подані заяви, судом встановлено що відмова відповідачів ґрунтується на обставинах не проходження позивачем військової служби в органах Держприкордонслужби України та відсутність правовідносин із позивачем у Прикордонної служби України та Міністерства оборони України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Від так слід дійти висновку, що законодавцем визначено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України, зазначена правова позиція суду узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України викладеними в ухвалі від 01.12.2015 року № К/800/40725/15.
Стосовно посилань відповідачів на відсутність обов`язку виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав відсутності правового врегулювання питань правонаступництва прикордонних військ СРСР, суд зазначає наступне.
Під час судового розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачами, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КГБ СРСР та був звільнений з останньої в запас.
Колегія суддів зазначає, що Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Прикордонні війська КДБ СРСР, відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989.
З врахуванням вище зазначеного Державна прикордонна служба України до військової частини НОМЕР_1 Прикордоних військ КДБ СРСР жодного відношення ніколи не мала.
Від так, вимоги позивача щодо розгляду заяви щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності мають бути розглянуті саме Міністерством оборони України.
Крім того суд зазначає, що статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Від так відповідно до вище зазначених норм, міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
Таким чином право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
Оскільки судовим розглядом було встановлено, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача, є зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги".
Щодо позовних вимог стосовно визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
В зв`язку із встановленими обставинами справи суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.
Дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.
Колегія суддів зазначає, що під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачами по справі розглянуто заяви позивача та надано на них відповіді, проте як встановлено судом не здійснено дій направлених на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби, а отже порушення прав позивача спричинено саме бездіяльністю суб`єктів владних повноважень щодо неналежного способу захисту охоронюваних прав позивача.
Так, перевіривши оскаржувані в даній справі дії відповідача з урахуванням наведеної вище норми, суд дійшов висновку, що відповідачами при їх вчиненні вірно застосовано норми чинного законодавства при повному та правильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання таких дій протиправними.
Від так колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому на підставі означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен вчиняти дії. не виходячи за межі прав та обов`язків, встановлених відповідним законом.
У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій. і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
Суд зазначає, що відповідно до приписів ч.2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати розпорядникові бюджетних коштів, Міністерству оборони України, висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2016 року.
Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Суддя Полях Н.А.

Суддя Мельников Р.В.