Справа № 2-а-85/2010
Суддя: Завірюха О. В.
Дата ухвалення: 2010-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2а-85/2010 р.
ПОСТАНОВА Іменем України

03.02.2010р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Завірюха О.В.

секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради про визнання протиправних дій та стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у виплаті недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення, крім того стягнути з відповідача на його користь недотриману щорічну допомогу на оздоровлення з урахуванням індексу інфляції та відсотків за прострочення в сумі - 9354,23 грн., при цьому посилаючись на те, що він є інвалідом ІІ-Ї групи в звязку із захворюванням, повязаним з тою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та відповідно до чинного законодавства, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте в період з 2006 по 2008 рік позивач отримав суму коштів, що суттєво відрізняється від реальної суми. При зверненні до відповідача, щодо здійснення виплати недоотриманих грошових коштів, йому було відмовлено.

Позивач в судове засідання не зявився, але до початку розгляду справи подав до суду заяву, в якій на позові наполягає, справу просить слухати у його відсутність.

Представник Управління праці та соціального захисту населення позовні вимоги не визнала та в своїх зреченнях вважає, що протиправності в діях Управління праці не має та відсутні підстави для ведення перерахунку. Представник відповідача просила застосувати до позивачів річний строк звернення до адміністративного суду та розглядати їх вимоги лише стосовно останньої виплати коштів оздоровлення, яка здійснювалась в поточному році та при цьому відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність бюджетних коштів.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності інші докази справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних став.

Позивач є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченнями серія А № 424923 (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р. № 796 XII (із змінами та доповненнями), позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі - пять мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 6, ч.1 ст. 48 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали слідок Чорнобильської катастрофи , розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент лати.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли а дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд, враховуючи клопотання представника відповідача про необхідність застосування строку позовної давності, вважає, що при наявності та дії ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. позивач знав або повинен був знати про те, що йому виплачується сума на оздоровлення не в тому обсязі, що передбачено ст. 48 цього Закону, але до суду за захистом свого порушеного права позивачі звернулися лише 16.12.2009 р., тобто в річний строк після виплати йому щорічної допомоги за 2008 рік та в розмірі 120 гривень. Будь-яких поважних причин не звернення позивача до суду в попередні роки в суді не встановлено.

При задоволенні позовних вимог про стягнення недоотриманих сум у 2008 році, суд бере за основу розрахунків, встановлений Законом щорічний розмір мінімальної заробітної плати на 2008 р. та дійсний на момент виплати, який становив 525 гривень.

Суд знаходить вірними розрахунки позивача про недоотримані ним суми коштів на оздоровлення від місцевого органу соціального захисту населення у 2008 році і приходить до переконання, що на користь позивача з відповідача слід стягнути 2505 грн. заборгованості.

Однак, суд ставиться критично до вимоги позивача щодо застосування до суми виплат ст. 625 Цивільного кодексу, оскільки дані виплати є одноразовими і їх чіткій розмір встановлюється бюджетом.

Твердження представника відповідача про те, що законами України Про державний бюджет визначено видатки на загальносуспільні потреби, в тому числі й на забезпечення необхідних виплат, допомог, компенсацій, в розмірах встановлених законами про державний бюджет на відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України, якими й керувався відповідач при нарахуванні одноразової щорічної допомоги позивачці, спростовується наступними положеннями.

Відповідно до ст. 95 Конституції, закони України про Державний бюджет стосуються виключно встановлення доходів та видатків на загальносуспільні потреби. Тому Законом про державний бюджет ; може встановлюватись інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів.

Згідно ст. 71 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами крім законів про внесення змін до цього Закону.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист у випадках передбачених законом.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 р. та Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 р. переч Закону № 3054-ІІІ, (який встановив розмір щорічної допомог кратний розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом на момент виплати), встановлено конкретні розміри такої домоги в твердій грошовій сумі.

Окрім того, з моменту прийняття зазначених Постанов Уряду встановлені розміри щорічної допомоги на оздоровлення тривалий час залишались незмінними, у той час як Законами України неодноразово повались розміри мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст. 48 Закону № 3054-Ш, є базовою величиною при визначенні розміру щомісячної допомоги.

Виходячи із засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, а враховуючи вимоги ст. 93 Конституції України, згідно якої, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина та основи соціального захисту, а таму суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати положення ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Крім того суд виходить з того, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради, відповідно до положень ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , повинно було виплатити позивачу у 2008 році суму коштів в розмірі пяти мінімальних заробітних плат - 2505 грн. з цільовим І призначенням - щорічна допомога на оздоровлення, а фактично виплачено 120 грн. Таким чином, недоотримана позивачем сума склала (525 х 5) - 120 = 2505 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,19, 21, 22, 46, 95 Конституції України , ст.ст.13, 48, 70,

1 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

ітастрофи , а також керуючись ст.ст. 7,70,71, 76, 94, 99,100, 158-163, 167 КАС України, суд-

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення

Бориспільської міської ради про визнання протиправних дій та стягнення недоотриманої щорічної

допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської

ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої одноразової щорічної грошової допомоги на

оздоровлення за 2008 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради на користь

ОСОБА_1 суму недосплаченої одноразової щорічної грошової допомоги на

здоровлення за 2008 рік в розмірі 2505 (дві тисячі пятсот пять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена а апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення та подальшої подачі скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: