Справа № 335/11219/15-а (2-а/335/15/2016)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2016 рокусправа № 335/11219/15-а (2-а/335/15/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2016 року у справі № 335/11219/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання рішення сесії міської ради протиправним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Запорізької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради 6 скликання 59 сесії №40/27 від 30.06.2015 року;

- зобов'язати Відповідача розглянути заяву від 18.11.2013 року та від 25.12.2013 року про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 в установленому законом порядку в місячний строк;

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2016 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Запорізької міської ради про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею приблизно 0,06 га за адресою АДРЕСА_1. В 1978 році на зазначеній земельній ділянці він побудував житловий будинок, який відповідає архітектурно-будівельним нормам, в якому він проживає та сплачує земельний податок.

На заяву він отримав відповідь-лист від 09.12.2013 року заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, в якому зазначається, що земельна ділянка відноситься до садибної забудови, але її не можуть передати у власність без визнання права власності на будинок.

25.12.2013 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Запорізької міської ради з заявою про надання безоплатно у власність земельної ділянки у якій зазначив, що підстав для відмови у надання земельної ділянки немає, оскільки вона відноситься до категорії присадибної ділянки і вирішення цього питання відноситься до повноважень Запорізької міської ради.

20.01.2014 року він отримав лист - відповідь №п-7476-К від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, яким йому відмовлено в задоволенні клопотання про передачу земельної ділянки у власність.

Вищевказані дії Запорізької міської ради позивач оскаржив до суду і постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року, визнано протиправною бездіяльність Запорізької міської ради щодо залишення без розгляду заяв ОСОБА_1 від 18.11.2013 року та 25.12.2013 року про надання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язано розглянути зазначені заяви у встановлений законом строк.

В подальшому, 30.06.2015 року Запорізької міською радою було прийнято рішення №40/27 «Про розгляд заяв громадянина ОСОБА_1 від 18.11.2013 року та від 25.12.2013 року щодо надання у власність земельної ділянки орієнтованої площею 0.0600 га. по АДРЕСА_1.», якою Позивачу було відмовлено у наданні у власність зазначеної земельної ділянки.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття зазначеного рішення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність прийняття Запорізькою міською радою рішення №40/27 від 30.07.2015 року та відмови надання у власність земельної ділянки є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваного рішення, Запорізька міська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Приписами ст.40 Земельного кодексу України встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що громадянин України наділений правом на отримання земельної ділянки із земель комунальної або державної власності, у встановлених законом розмірах, шляхом подання клопотання до відповідної міської ради, яке має бути розглянуто у місячний строк.

Як свідчать встановлені обставини справи, Позивач звернувся до Запорізької міської ради з заявою про надання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтованою площею 0.0600 га., яка за наслідком розгляду Запорізькою міською радою була залишена без задоволення.

У своїх поясненнях Відповідач зазначив, що управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради було здійснено запит на адресу реєстраційної служби міського управління юстиції у Запорізькій області щодо наявності реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. На зазначений запит, реєстраційною службою ЗМУЮ у Запорізькій області було надано інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2015 року, згідно якої, об'єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1, належить громадянці ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Зазначена обставина, на думку Відповідача, свідчить про неможливість передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1. у приватну власність Позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Приписами ч.1 ст.377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Приписами ч.5 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що при отриманні особою права власності на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, до неї переходить також право власності або користування земельною ділянкою, на якій знаходиться така побудова.

Як вбачається з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2015 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності жилий будинок по АДРЕСА_1, м. Запоріжжя.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, земельна ділянка, на якій розташований жилий будинок по АДРЕСА_1, м. Запоріжжя належить ОСОБА_3 та не може бути передана Позивачу поки її право власності чи користування не буде припинено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийнятого Відповідачем рішення №40/27 від 30.06.2015 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2016 року була винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ч.3 ст.160, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2016 року у справі № 335/11219/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко