Справа № 814/3812/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р. Справа № 814/3812/15

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.,

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, Дочірнього підприємства "Кіровоградський ОБЛАВТОДОР" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" про скасування розрахунку,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області ( правонаступник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області), Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України", в якому просив скасувати розрахунок №45, прийнятий на підставі довідки та акту № 002149 від 22 серпня 2015 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2015 року посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області у пункті габаритно-вагового контролю автодороги М-12 Стрий-Кіровоград-Знам'янка 716км+405м проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки RENAULT, модель Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки SCHMITZ, моделі SPR 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить позивачу.

За результатами проведення зважування складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Акт № 002149 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22 серпня 2015 року, на підставі яких проведено Розрахунок № 45 від 22 серпня 2015 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в розмірі 200,4 євро.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області діяли в межах своєї компетенції та у відповідності до приписів нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає обов'язок автомобільних перевізників та водіїв мати та пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, а саме:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Дозвіл видається департаментом Державтоінспекції МВС або управліннями (відділами) Державтоінспекції головних управлінь (управлінь) МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями (п. 6 Правил).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.07 № 879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Так, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів(п. 2 Порядку ).

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.(п. 3, 4, 6 Порядку).

Відповідно до положень п. 18, 21, 23, 24, 26-28 Порядку за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансінспекції або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних; водієві видається довідка результатів здійснення контролю, а у разі виявлення факту перевищення хоча б одного, зокрема, вагового нормативного параметру більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Плата за проїзд справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з, зокрема, вагових параметрів, протяжності маршруту, кількості перевезень протягом 30 днів з моменту визначення плати в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день проведення розрахунку та спрямовується до державного бюджету.

При цьому, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.08.2015 року посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області у пункті габаритно-вагового контролю автодороги М-12 Стрий-Кіровоград-Знамянка 716км+405м проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля, який належить позивачу, за результатами якого складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт № 002149 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.08.2015 року, на підставі яких проведено розрахунок № 45 від 22.08.2015 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в розмірі 200,4 євро позивачем.

Проте, апелянт заперечує свою причетність до перевезення вантажу, але ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його автомобіль був переданий у користування іншим особам з метою здійснення ними вантажних перевезень в порядку, встановленому чинним законодавством для цього виду підприємницької діяльності.

Разом з цим, сторонами не заперечується, що позивач є власником вантажного автомобілю марки RENAULT, модель Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки SCHMITZ, моделі SPR 24, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Отже, апеллянтом не доведено свою непричетність до перевезення вантажу з порушенням транспортним засобом нормативних параметрів.

Крім того, колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта про неправомірне визначення суми плати за проїзд, оскільки спірний розрахунок зроблений виходячи з обмеження навантаження на строєні осі 22 т. , а не 24 т. , як то встановлено п.22.5 Правил дорожнього руху .

Так, Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує, зокрема, фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т). Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра (пункт 30 Порядку № 879 ).

Як вбачається із матеріалів справи спірний розрахунок зроблений відповідачем виходячи з обмеження навантаження на строєні осі 22 т., доказів ж того, що обмеження щодо навантаження для транспортного засобу позивача складає 24 т на строєні осі позивачем не надано, тобто апелянтом не спростовано правильність розрахованої суми, яка підлягає сплаті відповідно до оскаржуваного розрахунку.

Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про складення неуповноваженими особами довідки, акту та спірного розрахунку, оскільки зазначені документи були складені відповідно до вищенаведених норм діючого законодавства посадовими особами Укртрансінспекції.

За таких обставин, розрахунок №45 від 22.08.2015 р., яким ОСОБА_2 було зобов'язано сплатити 200,4 євро є правомірним та відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням наведенного та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню .

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 195, ст. 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: О.В. Лук'янчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя К.В. Кравченко