Справа № 640/2903/16-а
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/2903/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ПП роти №2, батальйону №2 УПП у м. Харкові, лейтенанта поліції Топоренко Івана Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ПСЗ № №084633 та закрити справу у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування посилається на наступне. Постановою відповідача від 20.02.2016 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Дану постанову позивач вважає необгрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, та винесеною з перевищенням компетенції суб'єкта владних повноважень. В оскаржуваній постанові, відповідач зазначив, що позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 н.з. НОМЕР_1, за адресою: м. Харків, вул. Наталії Ужвій, 96-А, здійснив зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.п. Е, п. 15.9 ПДР України. Відповідно до п.15.5.1, ДБН В.2.3-4:2007 «Автомобільні дороги», посадкові майданчики на зупинках пасажирського транспорту повинні бути підвищені на 0,2 м над поверхнею зупинкових майданчиків. Поверхня посадкових майданчиків повинна мати тверде покриття на довжину не меншу довжини зупинкового майданчику та ширину не менше ніж 2 м. Відстань від конструкцій павільйону для пасажирів до крайки зупинкового майданчика повинна бути не менше ніж 2 м. Від посадкових майданчиків за напрямками основних потоків пасажирів необхідно проектувати тротуари завширшки 1,0 м, приєднуючи їх до існуючих. Отже, посадковий майданчик не відноситься до проїзної частини, повинен виступати над нею, і призначений для пішоходів. В даному випадку на посадовому майданчику не встановлено знаку 5.43.2 або таблички 7.2.2 разом зі знаком 5.43.1. Визначити кінець посадкового майданчика, водій може лише шляхом візуального огляду поверхні посадового майданчика. Тобто при наявності посадкового майданчика застосовується правило яким забороняється зупинка ближче 30 м від такого майданчику. А коли посадковий майданчик відсутній, тоді застосовується правило яким забороняється зупинка ближче 30м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків. Присутність посадкового майданчика визначається його фізичною наявністю, а не знаком 5.43.1, так як є випадки коли такі знаки стоять на зупинках, однак посадкового майданчика фізично не існує. А так як в нашому випадку посадковий майданчик існує, то застосовується правило яким забороняється зупинка ближче 30м від такого майданчику. А правило яким забороняється зупинка ближче 30м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків- не застосовується. Тому, позивач вважає, що зупинка транспортних засобів на посадковому майданчику для зупинки маршрутних засобів на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів не заборонена а п. 15.9 е ПДР України забороняє зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів. Тобто, посадковий майданчик є одним із спеціально відведених місць зупинки транспортних засобів і призначений саме для посадки-висадки пасажирів. В даних пунктах ПДР мова йде про всіх пасажирів, та законодавець не відокремив пасажирів маршрутних транспортних засобів від пасажирів звичайного транспорту. Крім того, позивачем не надано доказів, що позивачем було порушені вимоги ПДР України, та докази його вини відсутні, оскільки позивач зупинив транспортний засіб на посадковому майданчику, а не ближче 30 м від нього, як зазначив у постанові відповідач.

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав та просив задовольнити, та пояснив, що чинним законодавством не заборонена зупинка біля посадкового майданчика, оскільки зупинка біля такого майданчику не порушує ПДР України.

Відповідач Інспектор ПП роти №2 батальйону №2 УПП в м. Харкові, лейтенант поліції Топоренко І.А. в судове засідання з'явився, проти позову заперечував в повному обсязі, пояснюючи, що позивач був згодний з правопорушенням та постанова винесена в межах його повноважень та компетенції.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, по справі встановлено, що відносно позивача 20.02.2016 року була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за те, що 20.02.2016 року о 12.20 год. в м. Харкові по вул. Наталії Ужвій, 96-А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21011 д.н. НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 е ПДР України.

В судовому засіданні встановлено, що протокол відносно позивача не складався відповідно до приписів ст. 258 КУпАП, оскільки позивач свою вину визнав в повному обсязі та не оскаржував своє правопорушення, що мало місце 20.02.2016 року.

Досліджуючи наявні та надані сторонами в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з того, що при накладенні адміністративного стягнення не були допущені порушення діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративного стягнення, а тому підстав для визнання неправомірною постанови у суду не має.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 15.9 «е» ПДР України, зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 1 статті 122 КУпАП визнається «перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжкам».

Положеннями частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльність покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Досліджений у судовому засіданні зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.02.2016 року відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідної статті. Положення ст. 63 Конституції України роз'яснені.

Надані доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються самими матеріалами справи та наданими поясненнями.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи. Вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами. Крім того, позивач визнав свою вину при складанні даної постанови. Поставити під сумнів об'єктивність відповідача- суб'єкта владних повноважень, вважати зазначені дії неправомірними, у суду підстав немає.

Керуючись ст. ст. 158-160 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ПП роти №2, батальйону №2 УПП у м. Харкові, лейтенанта поліції Топоренко Івана Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

СУДДЯ