Справа № 804/5594/15
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2016 рокусправа № 804/5594/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О

за участю представника відповідача: Павловського Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі №804/5594/15 за позовом управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 року управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованість у розмірі 2189167,47грн. по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка виникла за період з 2004 року по 2013 рік, включно.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 04.12.2012 року по 12.12.2012 року в сумі 34948,36 грн. та за період 2013 року в сумі 62633,36 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачу направлялись повідомлення встановленої форми про фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, які підлягають відшкодуванню, проте вказана сума сплачена не була, що є підставою для її стягнення в судовому порядку. На думку заявника апеляційної скарги судом порушено норми процесуального права в частині неоднакового застосування строків позовної давності до вимог про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій по Списку №1 та по Списку №2.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу в розмірі 2091585,75 грн. по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, а саме: по списку № 1 в розмірі 2016723,81 грн. за період 2004 р. - 2013 р. року та по списку № 2 в розмірі 109810,30 грн. за період 2007 р. - 2012 р. пред'явлена у позові після закінчення строків давності, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду частини позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по списку № 1 в розмірі 2016723,81 грн. за період 2004 р. - 2013 р. року та по списку № 2 в розмірі 109810,30 грн. за період 2007 р. - 2012 р. Також судом визначено, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині періоду з 04.12.2012 року по 12.12.2012 року в сумі 34948,36 грн. та за період 2013 року в сумі 62633,36 грн.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції неможливо визнати законною та обґрунтованою, оскільки, по-перше, дійшовши висновку про необхідність залишення частини позовних вимог без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, суд першої інстанції не обґрунтував таке неоднакове застосування строків до вимог про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій по Списку №1 та по Списку №2. По-друге, зазначивши про необхідність залишення частини позовних вимог без розгляду, в резолютивній частині постанови суд першої інстанції зазначив про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. По-третє, судом не обґрунтовано кінцевий період задоволених позовних вимог за 2012 рік (з 04.12.2012 року по 12.12.2012 року), що унеможливлює суд апеляційної інстанції встановити правильність таких висновків.

Крім того, дійшовши висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС та пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до частини п'ятнадцятої статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених цим Законом.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 25.11.2015 року (справі 21-3122а15), у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини п'ятнадцятої статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Водночас строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 99 КАС, не застосовуються.

Таким чином, у відповідності до норм ст202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Вирішуючи спір між сторонами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.02.2015 року на виконання вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663, управлінням Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області на адресу Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» було направлено додаткові розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 2004 року по 2013 рік, включно, в розмірі 2189167,47грн. для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за рахунок підприємства.

Заперечуючи проти задоволення позову, а так само і в запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які направлені у лютому 2015 року, стосуються витрат починаючи з 2004 року, натомість Смолінська шахта ДП «СхідГЗК» щомісячно на підставі отриманих від УПФУ в Маловисківському районі розрахунків проводила оплату у повному обсязі не допускаючи виникнення заборгованості з усіх платежів, навіть допускаючи переплату по внескам.

Тобто, позиція відповідача полягає в тому, що дії органу ПФУ щодо виставлення додаткових розрахунків є неправомірними, оскільки проведення будь-яких інвентаризацій виплат та проведення донарахування за минулий період не передбачено вимогами розділу 6 Інструкції. На думку відповідача, працівники УПФУ мали можливість своєчасно надати розрахунки до оплати, а не проводити інвентаризації та здійснювати донарахування за минулі періоди. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України. При цьому, відповідач погоджується з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог та просить залишити постанову суду без змін.

Спору між сторонами в частині того, що вказані додаткові розрахунки та витрати на виплату і доставку пенсій в попередніх розрахунках не приймали участь, немає.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах, визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція).

Відповідно до приписів пунктів 6.4 та 6.5 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Згідно із пунктом 6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Наведене спростовує доводи відповідача та свідчить про наявність у позивача підстав виставляти підприємствам розрахунки витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за періоди, що передують поточному.

Крім того, факт направлення/не направлення або несвоєчасного направлення розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не вплаває на визначений законодавством обов'язок відповідача відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій. Розрахунком лише визначено суму, яку слід сплатити підприємству. Натомість обов'язок сплати таких сум на відповідача покладено не розрахунком, а Законом.

Так, відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункт "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім цього, за правилами абз. 4 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи наведені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з доводами позивача про існування у відповідача обов'язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на позицію відповідача, викладену в запереченнях на адміністративний позов, він не заперечує проти наявності у нього такого обов'язку.

Встановлені обставини справи, які також не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, стягнення яких є предметом спору у цій справі, стосуються саме пенсій, які призначені колишнім працівникам відповідача відповідно до пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Правомірність розрахунків сум, що підлягають відшкодуванню, підтверджено позивачем документами з пенсійних справ осіб, яким призначено пільгові пенсії (ОСОБА_2 з 03.03.2007 р., ОСОБА_3 з 17.05.2011 р., ОСОБА_4 з 02.12.2003 р., ОСОБА_5 з 11.07.2011 р., ОСОБА_6 з 16.06.2004 p., ОСОБА_7 з 20.02.2004 p., ОСОБА_8 з 12.01.2010 p., ОСОБА_9 з 23.09.2011 p., ОСОБА_10 з 11.06.2013 р., ОСОБА_11 з 17.03.2006 p., ОСОБА_12 з 01.07.2008 p., ОСОБА_13 з 29.03.2006 р., ОСОБА_14 з 22.09.2006 р., ОСОБА_15 з 08.08.2006 p., ОСОБА_16 з 12.12.2011 p., ОСОБА_17 з 31.01.2011 р., ОСОБА_18 з 08.12.2011 p., ОСОБА_19 з 11.10.2007 p., ОСОБА_20 з 21.06.2012 p., ОСОБА_21 з 21.11.2008 p., ОСОБА_22 з 01.11.2010 p., ОСОБА_23 з 01.10.2013 p., ОСОБА_24 з 26.08.2011 p., ОСОБА_25 з 01.08.2012 p., ОСОБА_26 з 29.09.2010 p., ОСОБА_27 з 30.01.2013 p., ОСОБА_28 з 22.11.2011 р., ОСОБА_29 з 15.05.2012 p., ОСОБА_30 з 27.07.2011 р.). Такими документами є, зокрема, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, які видані Смолінською шахтою ДП «СхідГЗК», які свідчать про правильність визначення пільгового стажу пенсіонерів і відсотку відшкодування відповідачем фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Отже, отримавши розрахунки Фонду, про що не заперечував відповідач, підприємство було зобов'язаного сплатити такі суми у строки, які визначено п.6.8. Інструкції. При цьому, чинне законодавство не зобов'язує органи ПФУ направляти платникам будь-які інші докази на підтвердження фактичних витрат, ніж розрахунок, який складено у спосіб, передбачений Інструкцією №21-1.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.2 названої статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що в даному випадку позивачу можливо було б компенсувати з відповідача понесені ним лише ті витрати, які пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що судом не встановлено понесення позивачем таких витрат, а судовий збір за подачу апеляційної скарги не відноситься до тих витрат, які компенсуються, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі № 804/5594/15 - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" () на користь управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. «а» та п. «б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 2189167,47грн. (два мільйона сто вісімдесят дев'ять тисяч сто шістдесят сім гривень 47 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 24.03.2016 року)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов