Справа № 22-а-12625/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області, на постанову Славутицького міського суду Київської області від 09.07.2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про стягання щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И Л А:

04.06.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона має статус «дитини війни», а тому згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй щомісячно повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте на протязі 2006-2007 років їй вказана соціальна допомога не виплачувалась, а у 2008-2009 роках така допомога виплачувалась в розмірі, з яким позивач не погоджується.

На підставі викладеного позивач, просила визнати відмову в перерахунку соціальної допомоги, передбачену ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», з боку управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області неправомірною. Також просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь недоплачену їй щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 4471 грн. 20 коп.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 09 липня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано відмову відповідача щодо підвищення пенсії ОСОБА_1 на 30 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року і зобовязано підвищити її пенсію за ці періоди на 30 % мінімальної пенсії за віком та виплатити недоплачену суму пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позивачу в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що відповідачем порушено норми діючого законодавства, оскільки їй відповідно до вищезазначеної правової норми щомісячно протягом 2008-2009 років повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач таке підвищення у 2008-2009 роках отримувала в розмірі, меншому ніж передбачено вищевказаною правовою нормою, що стало підставою звернення її до суду з позовом за захистом свого порушеного права та інтересу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та зобов»язання відповідача провести перерахунок розміру пенсійного забезпечення позивача починаючи за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем суду не було надано доказів пропущення строків з поважних причин.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно зобов»язав відповідача нарахувати та виплатити належні позивачу виплати за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оскільки відповідно до вимог вищенаведених ст.ст. 99, 100 КАС України, а також на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10/рп, суду необхідно було зробити це з 04 червня 2008 року.

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком згідно вимог діючого законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативного акту, який би визначав розмір мінімальної пенсії, немає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача про відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов»язань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - в зв»язку з помилковим застосуванням судом норм процесуального права, підлягає зміні в порядку ст. 201 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 09 липня 2009 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо підвищення пенсії ОСОБА_1 на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року змінити:

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 04 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року. З врахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині постанову Славутицького міського суду Київської області від 09 липня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: