Справа № 566/106/16-а
Суддя: Лободзінський А. С.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Млинівський районний суд

Рівненської області

у складі :

одноособово судді Лободзінського А.С.,

при секретарі - Драган Л.М.,

з участю представника відповідача - Пруса А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області, в якому просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області відновити нарахування та виплату йому, як інваліду ІІІ групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працює на посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду. З 2008 року йому, як інваліду ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва, призначено пенсію за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, згідно якої групу інвалідності йому продовжено до 01.08.2017 року.

01.04.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 - УІІІ. Цим законом були внесені зміни до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими з 01.04.2015 року встановлено, що "тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

01.01.2016 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 911-VIII від 24.12.2015року.

Цим законом до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими з 01.01.2016 року встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання/ не виплачуються.

На підставі внесених до ст.47 Закону № 1058-IV змін, Управлінням Пенсійного фонду України у Млинівському районі Рівненської області з 01.04.2015р. тимчасово припинено виплату йому пенсії, як інваліду III групи, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, що він працює на посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Вважає, що передбачені законом обставини, які слугували підставою для припинення виплати йому призначеної пенсії, відпали, у зв'язку з чим, УПФ у Млинівському районі зобов»язано було відновити виплату пенсії по інвалідності.

Так, згідно пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-УІІІ (далі - Закон № 213) передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про судову експертизу"; "Про Національний банк України"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 1 червня 2015 року вказаний в пункті 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах, у тому числі спеціальних, не прийнятий. У зв'язку з цим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ за цими Законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України "Про судоустрій і статус суддів" пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій він працює, не дає права на призначення пенсії та щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", у зв'язку з чим, передбачені ч. 1 ст. 47, ст. 54 Закону № 1058 підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до Закону «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», відпали.

Крім цього, встановлені законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасові обмеження щодо виплати з 01.01.2016 року пенсій особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про судоустрій і статус суддів" суперечать: статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавляють його права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат; ст. 22, 46, 58 Конституції України щодо не допустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат; основоположним принципам, закріпленим у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Відтак, починаючи з 1 червня 2015 року по 31.12.2015 року законодавчі обмеження для виплати йому вказаної пенсії були відсутні, а обмеження встановлені Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року суперечать Конституції України та статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». А тому, починаючи з вказаного періоду його право на отримання пенсії було порушено.

В судове засідання позивач не з'явився. Поряд з цим, у своїй заяві просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати по справі. ( а.с. 7 )

Відповідач УПФ у Млинівському районі позов не визнало. В судовому засіданні представник відповідача Прус А.В. підтримав заперечення проти позову з підстав, наведених у письмових запереченнях. Вважає, що підстав для відновлення нарахування та виплати позивачу пенсії по інвалідності немає, оскільки той продовжує працювати суддею і норма ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка визначає право на призначення пенсії судді, є чинною. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено, передбачений ч.ч. 2, 5 ст. 99 КАС України місячний строк для звернення до адміністративного суду, у зв'язку з чим, просив застосувати наслідки пропущення цих строків.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 31.12.2010 року ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІІ групи, внаслідок трудового каліцтва відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( протокол № 2001, а.с. 19).

Починаючи з 01.04.2015 року вказана пенсія ОСОБА_2 не виплачується через зайнятість позивача на роботі на посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду, яка підпадає під перелік посад, робота на яких відповідно до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих атків України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, не передбачає виплату пенсії цим особам, тимчасово, на період роботи.

Факт припинення нарахування і виплати пенсії визнається відповідачем, що видно із письмових заперечень та підтверджується поясненнями представника відповідача, матеріалами справи і, відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України, є встановленим. (а.с. 16-18; 41 - 42)

Відповідно до ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання про відповідність дій відповідача по припиненню виплати ОСОБА_2 пенсії по інвалідності з 01.04.2015 року й надалі, суд виходить з того, чи відповідали такі дії Конституції і законам України і чи вчинені вони на підставах, у межах повноважень та з метою, з якою це повноваження надано, та чи з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України: «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»; «Про внесення змін до деяких законодавчих атків України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII; «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року.; «Про судоустрій і статус суддів», а також Конституцією України та практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » є джерелом права.

Зокрема, 01.04.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 - УІІІ. Цим законом внесено зміни до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими з 01.04.2015 року встановлено, що "тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

В преамбулі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вказано, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, як видно, метою цього закону є регулювання відносин не тільки у сфері пенсійного страхування, а й визначення основних принципів, засад і механізмів функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Аналіз загальних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та внесених до ст. 47 цього Закону змін, вказує на те, що цей Закон є спеціальним по відношенню до інших законодавчих актів у сфері регулювання правовідносин щодо призначення, перерахунку і виплати пенсій.

При цьому, за правилом ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії особам, працюючим на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пов"язано з певними умовами. Такими умовами, як видно із диспозиції ст. 47 в редакції Закону № 213-УІІІ, є не лише робота ( зайнятість) особи на посаді судді, а й наявність у неї права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, застосування ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та тимчасове припинення виплати пенсії позивачу, можливе за наявності одночасно двох умов, а саме, його роботи ( зайнятості) на посаді судді та наявності, у зв'язку із зайнятістю на цій роботі, у нього права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законом України "Про судоустрій і статус суддів". Відсутність вказаних умов виключає застосування правила ст.47 Закону, а відтак і не передбачає припинення виплати призначеної йому пенсії по інвалідності.

Пунктом 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"( № 213-УІІІ) передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів".

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ закону № 213 Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнятий не був. Відтак, починаючи з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /довічне грошове утримання/ призначається відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" скасовуються.

Таким чином, дія ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції закону від 02.03.2015 року №213 - УІІІ з урахуванням пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" поширюється в часі на такі проміжки: - з 01.04.2015 року по 01.06.2015 року та з 01.06.2015 року по 31.12.215 року, оскільки саме з датою - 01.06.2016 року пов"язується прийняття, чи не прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, та скасування норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів". При цьому, застосування ст. 47 Закону з 01.06.2015 року можливе лише за умови прийняття Закону щодо призначення всіх пенсій і, що за цим законом особи, працюючі на посадах судді та продовжують працювати, ма тимуть право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Як вказує аналіз наведених вище норм Закону України "Про "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №213 ; "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з 01.06.2015 року, право ОСОБА_2, як такого, що продовжує працювати суддею, на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" скасовано на підставі пункту 5 розділу ІІІ Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 213.

Отже, за відсутності в позивача такого права в період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року, правових підстав для тимчасової невиплати йому згідно ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначеної відповідно до цього Закону пенсії по інвалідності, не було. При цьому, посилання УПФ у Млинівському районі на те, що стаття 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є чинною, не заслуговують на увагу, оскільки в силу Пункту 5 розділу III "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"( № 213 - УІІІ) правила ст.141 згаданого Закону при призначенні пенсії не застосовуються, що визнав у судовому засіданні й сам представник відповідача.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії УПФ у Млинівському районі в період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року по припиненню виплати раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, є неправомірними, у зв'язку з чим порушене право ОСОБА_2 на виплату призначеної йому по інвалідності пенсії підляє захисту. Для захисту порушеного права ОСОБА_2, суд рахує необхідним зобов'язати УПФ у Млинівському районі відновити нарахування та виплату ОСОБА_2, як інваліду ІІІ групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державвне пенсійне страхування" пенсію з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року /в межах строків звернення до адміністративного суду/.

Вирішуючи спір за період з часу припинення дії ст. 47 Закону № 1058-15 в редакції закону № 213, а саме з 01.01.2016 року, суд виходить з наступного.

Так, 01.01.2016 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 911-VIII від 24.12.2015року.

До абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими з 01.01.2016 року встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання / не виплачуються.

Як видно з диспозиції ст. 47 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015року, тимчасове припинення виплати працюючим на посаді судді особам призначених пенсій, не пов"язано із наявністю чи відсутністю у цих осіб права на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У зв'язку з зазначеними змінами, як видно із наявних у справі заперечень, відповідач з 1 січня 2016 року також припинив виплату позивачу, призначеної пенсії по інвалідності.

Не погоджуючись із тимчасовим припиненням виплати призначеної пенсії по інвалідності, позивач посилається на те, що запроваджені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про судоустрій і статус суддів" суперечать: статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки є дискримінаційними при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавляють його права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат. Також позивач вказує на те, що такі обмеження суперечать ст.ст. 22, 46, 58 Конституції України щодо не допустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат, а також основоположним принципам, закріпленим у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

При вирішенні спору в частині припинення нарахування і виплати ОСОБА_2 призначеної пенсії по інвалідності з 01.01.2016 року, суд виходить з того чи відповідає така відмова Міжнародному законодавству, зокрема Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка є джерелом права в Україні, а також Конституції і законам України.

Так, згідно пунктів 48 - 49, 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" № 10441/06 від 07.02.2014 року, ЄСПЛ зазначив, що різниця в поводженні при отриманні права на одержання пенсії в залежності від місця проживання, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обгрунтування.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною , якщо вона не має об"єктивного та розумного обгрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Нхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права .

Надбавки, доплати та пенсії в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст.1 Протоколу 1 Конвенції - є майном.

У пункті 72 рішення Європейського суду з прав людини у справі " Хонякіна проти Грузії" ЄСПЛ вказав, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

У своїх запереченнях управління пенсійного Фонду України в Млинівському районі ніяким чином не обгрунтувало наявність відмінностей, по причині яких ОСОБА_2 , як працюючому на посадді судді, не нараховується і не виплачується призначена пенсія, на відміну від інших працюючих пенсіонерів, які отримують пенсію по інвалідності (ІІІ групи) і продовжують працювати на роботах (посадах), які не підпадають під перелік робіт, передбачених Законами України :"Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів". Аналіз положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911- VIII від 24.12.2015 року вказує на те, що у законі також відсутні чіткі критерії таких відмінностіей, що суперечить принципу юридичної визначеності.

Таким чном, суд прийшов до висновку, що припинення виплати призначеної ОСОБА_2 пенсії по інвалідності лише через те, що він працює суддею, носить дискримінаційний характер, оскільки без будь - якого об'єктивного і розумного обгрнутування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в одинаковому із ним становищі, однак мають інший рід занять, не пов'язаний з державною службою. При цьому, позбавлення ОСОБА_2 права на отримання призначеної по інвалідності пенсії, порушує ст. 1 протоколу 1 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" щодо володіння своїм майном ( пенсією), яка необхідна йому для підтримання йому здоров'я у зв'язку з інвалідністю.

Таким чном, посилання відповідача на тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України :"Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", які запроваджені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911- VIII від 24.12.2015року, суперечать статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також ст.ст. 22, 46, 58 Конституції України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За правилами ч.ч. 4, 6 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує акт, що має вищу юридичну силу.

Якщо міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

З цих підстав , пріоритетному застосуванню щодо спірних правовідносин підлягають стаття 14 та стаття 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також рішення Європеського Суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", як джерело права, у зв'язку з чим, посилання відповідача на наявність обмежень по випалті позивачу пенсії, суд відхиляє.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що починаючи з 01.01.2016 року має місце порушення права ОСОБА_2 на виплату призначеної йому пенсії по інвалідності, а тому це право підляє захисту в судовому порядку.

При цьому суд відхиляє посилання відповідачва на пропуск позивачем строків звернення до адміністративного суду, як необгрунтовані, оскільки, як видно зі змісту позовної заяви, вимоги ОСОБА_2 стосуються періоду часу з 01.07.2015 року. З даним позовом ОСОБА_2 звернувся 12 лютого 2016 року, тобто в межах, передбаченого ст. 99 КАС України шестимісячного строку, передбаченого для періодичних платежів. Твердження відповідача про те, що до спірних правовідносин має застосовуватись місячний строк звернення до суду, не грунтується на вимогах закону, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не є вимогами майнового характеру про стягнення коштів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує також практику Європейського Суду з прав людини.

Так, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що норма ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору. Для захисту порушеного права ОСОБА_2, суд рахує необхідним зобов'язати УПФ у Млинівському районі відновити з 01.01.2016 року нарахування та виплату ОСОБА_2, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державвне пенсійне страхування" пенсії по інвалідності ІІІ групи.

На підставі ст.14, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", ст. ст. 22, 46, 58 Конституції України; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини »; Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих атків України щодо пенсійного забезпечення» ; «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року; ст. 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення", керуючись ст.ст. 4, 6, 8 -12, 14, 71, 128, 158, 163, 167, КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії, як інваліду ІІІ групи, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Млинівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення.

СУДДЯ: