Справа № 809/3619/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 р. Справа № 876/10395/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Носа С.П.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 129685,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за відповідачем рахується податковий борг в загальному розмірі 129685,78 грн, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 42519,85 грн, податку на додану вартість в сумі 87127,50 грн та з земельного податку з фізичних осіб в сумі 38,43 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 року адміністративний позов задоволено повністю, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач не надав доказів сплати спірної заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що при ухваленні оскаржуваної постанови судом порушено та невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що спірний податковий борг виник на підставі податкового повідомлення-рішення за № від 04.04.2011р. по податку з доходів фізичних осіб на суму 45202,09 грн, ППР за № від 04.04.2011р. по податку на додану вартість на суму 87 127,50 грн та ППД №3199570 від 23.06.2014р. по земельному податку з фізичних осіб на суму 38,43 грн. Згідно вимог пп. 95.1, 95.2, ст.95 ПК для стягнення коштів з рахунків платника податків є надіслання платнику податкової вимоги. Проте, в позовній заяві наводяться дані щодо надіслання відповідачу податкової вимоги за № 12020-25 від 25.12.2014р., однак, в додатках до позовної заяви зазначено єдину додану копію податкової вимоги за № 5785 від 24.10.2011р. Апелянт також вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин приписи ст.99 КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду, оскільки контролюючим органом порушено вимоги ст.102 ПК України щодо визначення суми податкових зобов'язань, які підлягають до сплати. Також зазначає, що йому не було відомо про розгляд справи, внаслідок чого були порушені надані йому ст. 49, 51 КАС України процесуальні права.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно підпункту 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 9.1.10. п. 9.1 ст. 9 ПК України плата за землю, в тому числі земельний податок, зобов'язання по якому є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, належить до загальнодержавних податків і зборів.

Відповідно до підпунктів 9.1.1 та 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 ПК України податок на доходи фізичних осіб та податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.

Згідно підпункту 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 57.3 ст. 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пункту 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 25.07.2002 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник податків в Державній податковій інспекції м. Івано-Франківська, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.07.2015 року.

Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 3199570 від 23.06.2014 року, яким відповідачу визначено грошові зобов'язання з земельного податку в сумі 38,43 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення належним чином вручено відповідачу 23.07.2014 року.

Як випливає з матеріалів справи, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2011 року у справі № 2а-2257/11/0970, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року № 149228/11/9104 відмовлено в задоволенні позову підприємця ОСОБА_3 до ДПІ у м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомленнь-рішеннь № /0 та № /0 від 04.04.2011 року.

Згідно положень пункту 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже грошові зобов'язання, визначені відповідачу податковими повідомленнями-рішеннями № /0 та № /0 від 04.04.2011 року, є узгодженими з 20.05.2014 року.

Відповідно до норми підпункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу вимог пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Як видно з матеріалів справи, податковим органом за правилами пункту 59.4 ст. 59 ПК України відповідачу вручено податкову вимогу форми "Ф" за № 12020-25 від 25.12.2014 р. на суму 473,19 грн.

Відповідно до пункту 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що відповідач згадану податкову вимогу не оскаржував. Враховуючи, що відповідачем не подано суду доказів виконання вищевказаної податкової вимоги в повному обсязі, відсутності заборгованості станом на день подання позову, беручи до уваги витяги з облікових карток платника, дана податкова вимога відповідно до статті 60 ПК України не є відкликаною та не потребує винесення нової податкової вимоги на суму збільшеного грошового зобов'язання.

Доказів повної оплати чи погашення відповідачем в інший спосіб спірної суми податкового боргу в розмірі 129685,78 грн судом першої інстанції в ході розгляду справи н здобуто..

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право податкового органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини

Враховуючи наведені положення та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню і такий висновок, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильним.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин приписи ст.99 КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду у зв'язку з тим, що контролюючим органом порушено вимоги ст.102 ПК України, оскільки таке спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, так як відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, а відповідно до положень ПК України момент виникнення податкового боргу пов'язується виключно із закінченням строків для сплати податкового зобов'язання визначеного платником податку самостійно або узгодженого податкового зобов'язання у випадку, коли таке зобов'язання не сплачене.

Апеляційний суд також не бере до уваги доводи відповідача щодо неналежного повідомлення про розгляд справи з врахуванням того, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 4 ст. 33 КАС України була направлена на вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача рекомендована кореспонденція з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, інформацією про права та обов'язки та повісткою про виклик до суду. Проте, повернулась до суду з відміткою установи зв'язку про неможливість вручення вказаної кореспонденції з причини, що адресат не проживає за адресою. В той же час, ч. 11 ст. 35 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 року у справі № 809/3619/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

С.П. Нос

Повний текс виготовлено 30.03.2016р.