Справа № 819/93/16
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/93/16

24 березня 2016 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Лавренюк О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області Стукало М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора Монастириського відділення ГУНП в Тернопільській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУНП в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди.

18.02.2016 року судом винесено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до МВС України за клопотанням позивача про відмові від позову до МВС України. Також до участі у розгляді справи у якості співвідповідача залучено управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області.

25.02.2016 року позивач подав заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в якій просить:

- визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області за фактом втрати заяви, поданої ОСОБА_1 про виявлення бажання працювати в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області.

- визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

- поновити ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну, вищу або нижчу посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 24 липня 1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, загальний стаж роботи ОСОБА_1 в правоохоронних органах складає більше 12 років. Маючи бажання проходити службу у Національній поліції України, за вказівкою інспектора з кадрового забезпечення Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області капітана міліції ОСОБА_5, позивач 04 листопада 2015 року написав заяву про бажання працювати в органах Національної поліції України на посаді інспектора поліції, після чого разом з іншими працівниками подав вказану заяву капітану міліції ОСОБА_5

В подальшому 07.11.2015 року позивач, як капітан поліції, заступив на чергування в складі групи швидкого реагування о 8 год. 00 хв. та завершив чергування о 18 год. 30 хв. В цей же день позивач отримав зброю та спецзасоби, вказані відомості зазначені в журналі розстановки нарядів за 07.11.2015 року. 08.11.2015 року позивача також було викликано на службу у зв'язку із вирішенням кадрових питань (зі слів оперативного чергового). 09.11.2015 року ОСОБА_1 був направлений в с. Гончарівка Монастириського району Тернопільської області для здійснення охорони громадського порядку в приміщенні сільської ради під час виборів секретаря сільської ради, де він до кінця робочого дня виконував обов'язки працівника Національної поліції України з охорони громадського порядку. 09.11.2015 року при виїзді із с. Гончарівка на адресу позивача від начальника Монастириського відділення ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 прозвучали образливі слова, виник конфлікт, ОСОБА_6 сказав позивачу, що він може більше не виходити на роботу. 10.11.2015 року позивач весь день перебував на своєму робочому місці, де дізнався, що йому потрібно 11.11.2015 року з'явитися для вирішення кадрових питань у відділ кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області. Там його було ознайомлено з наказом № 323 о/с від 06.11.2015 року, відповідно до якого капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору ДІМ МГБ Монастириського РВ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. При отриманні трудової книжки та підписанні обхідного листка поставив дату 06.11.2015 року, жодних скарг з приводу звільнення та неприйняття до поліції не заявляв.

Позивач не погоджується з вищезгаданим наказом про звільнення, вважає, що фактичною причиною звільнення стали неприязні стосунки із начальником Монастириського відділення ГУНП в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_6, а також не було враховано поданий ОСОБА_1 рапорт, в якому останній відповідно до пунктів 8 та 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" підтвердив свою згоду на призначення його на посаду, що заміщується поліцейськими.

Також у позовній заяві позивач зазначив, що оскільки УМВС України в Тернопільській області перебуває в стані припинення, то вирішення питання призначення на посаду слід покласти на ГУНП в Тернопільській області, яке, на думку позивача, є правонаступником прав та обов'язків УМВС України в Тернопільській області.

У судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 25.02.2016 року, просили його задовольнити.

Представник відповідачів - УМВС України в Тернопільській області та ГУНП в Тернопільській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи та надала пояснення такого змісту.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу УМВС України в Тернопільській області. Працівників, у тому числі позивача, які не подали рапорти та не виявили бажання проходити службу в ГУНП в Тернопільській області, було звільнено через скорочення штатів на підставі розділу XI Закону України "Про Національну поліцію".

Рапорту позивача про намір проходити службу в поліції УМВС України в Тернопільській області не отримувало, що вбачається з довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області від 03.02.2016 року. Також відповідно до довідки ГУНП в Тернопільській області від 03.02.2016 року заява з проханням прийняття на службу до поліції від позивача не надходила.

В день звільнення позивач особисто отримав трудову книжку та військовий квиток, здав службове посвідчення, жодних претензій з приводу підстав свого звільнення не заявляв. За таких обставин, відповідач вважає, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Положення про Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 36, територіальні органи поліції, зокрема, ГУНП в Тернопільській області, не є правонаступником УМВС України в Тернопільській області. Позивач не перебував у трудових відносинах з ГУНП в Тернопільській області, жодних рішень ГУНП в Тернопільській області відносно ОСОБА_1 не приймало, а тому позовні вимоги до ГУНП в Тернопільській області безпідставні.

Представник відповідачів просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази в сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 24.07.1999 року. Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 28.04.2015 року № 120 о/с позивач призначений з 28.04.2015 року на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Монастириського РВ.

В подальшому наказом УМВС в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року №323 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Монастириського РВ УМВС, з виплатою компенсації за 10 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році.

Як вбачається з висновку про звільнення з органів внутрішніх справ дільничного інспектора міліції сектору ДІМ МГБ Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області капітана міліції ОСОБА_1, затвердженого головою ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області Богомолом О.М. від 06.11.2015 року, за період служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо, допускав випадки халатного ставлення до виконання своїх службових обов'язків, при виконанні вказівок може іноді допускати недбалість, за що 17 разів притягався до дисциплінарної відповідальності та лише 4 рази заохочувався. У висновку також зазначається, що станом на 06.11.2015 року рапорту щодо подальшого проходження служби в Національній поліції ОСОБА_1 подано не було. Цей факт також підтверджується довідкою УМВС України в Тернопільській області від 03.02.2016 року. Крім того, у довідці ГУНП України від 03.02.2016 року № 148/05/2/2016 зазначено, що станом на 07.11.2015 року заяви ОСОБА_1 з проханням прийняття на службу та призначення на відповідну посаду до ГУНП в Тернопільській області не надходило. Твердження позивача про те, що 04 листопада 2015 року він написав заяву про бажання працювати в органах Національної поліції на посаді інспектора поліції, після чого разом з іншими працівниками подав вказану заяву капітану міліції ОСОБА_5, не знайшли свого підтвердження і в ході службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни посадовими особами Монастириського відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області та УКЗ ГУНП в області. Як вбачається з висновку від 03.03.2016 року, складеного за результатами вищевказаного службового розслідування, в ході даного розслідування було опитано старшого інспектора ГШР Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_5 Останній пояснив, що усі зібрані ним заяви, складені особовим складом Монастириського РВ УМВС, 06.11.2015 року ним особисто були завезені до УКЗ УМВС України в Тернопільській області та передані майору поліції ОСОБА_9, про передачу заяв будь-яких документів складено не було. Старший інспектор УКЗ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_9 та колишній заступник начальника ВК та ПС УКЗ ОСОБА_10 пояснили, що майор поліції ОСОБА_5 привозив значну кількість заяв від особового складу Монастириського РВ УМВС, однак, вони не могли ствердити наявність про рапорту чи заяви ОСОБА_1 для переведення його до поліції, оскільки жодних актів приймання таких документів між ними та майором поліції ОСОБА_5 не складалися та заяви у канцелярії УКЗ УМВС не реєструвалися. Одночасно вказали, що відповідно до погоджених робочою нарадою керівництва УМВС України в Тернопільській області списків особового складу, які підлягають звільненню через скорочення штатів відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", не було включено до наказу про переведення ОСОБА_1 до Національної поліції та до наказу УМВС України в Тернопільській області від 05.11.2015 року № 321 о/с про звільнення в зв'язку з переведенням на іншу роботу та до наказу ГУНП в Тернопільській області від 07.11.2015 року № 32 о/с про призначення на посади Монастириського ВП.

Разом із тим, під час вивчення особової справи ОСОБА_1 встановлено, що відповідна заява на призначення його на посаду відсутня.

Не знайшов підтвердження і факт виходу позивача на роботу з 08 по 11 листопада 2015 року. Однак встановлено, що 07.11.2015 року ОСОБА_1 був задіяний в наряді в якості члена групи швидкого реагування до 18 год. 00 хв. Одночасно того ж дня, ОСОБА_1 в черговій частині отримав зброю та спецзасоби, про що здійснив власноручний підпис в "Книзі нарядів Монастириського РВ УМВС України в області".

Проте, в судовому засіданні встановлено, що в день звільнення, а саме 06.11.2015 року позивач особисто отримав трудову книжку та військовий квиток, здав службове посвідчення, підписав обхідний листок та жодних претензій з приводу підстав свого звільнення не заявляв.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обов'язок доказування того, що позивача правомірно було звільнено з посади покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень.

На думку суду, відповідач у даній справі довів правомірність звільнення позивача з займаної посади, з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції лише за їх власним бажанням у спосіб, передбачений пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ.

Враховуючи, що Закон № 580-VIІI було опубліковано 06 серпня 2015 в газеті "Голос України", то відповідно трьохмісячний термін з дня опублікування, протягом якого особи мали подати відповідні рапорти (заяви) про їх бажання проходити службу в поліції закінчився 06 листопада 2015 року.

Судом встановлено, що рапорту ОСОБА_1 про його бажання проходити службу в Національній поліції не надійшло до управління кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області, на яке відповідно до Інструкції з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2015 року № 1276, покладено організацію обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України. Відсутній такий рапорт (заява) в оглянутій в судовому засіданні особовій справі ОСОБА_1

Дані обставини підтверджуються також матеріалами справи та матеріалами службового розслідування.

Суд допускає, що ОСОБА_1 можливо і писав рапорт про його бажання продовжувати службу та працювати в Національній поліції, проте такий рапорт у встановленому порядку не був доведений ним до відома керівництва, не надходив до управління кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції (не доведення такого бажання до відома УМВС України в Тернопільській області), суд дійшов висновку, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області за фактом втрати заяви, поданої ОСОБА_1 про виявлення бажання працювати в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області, визнання незаконним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну, вищу або нижчу посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправними дій управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та скасування наказу про звільнення, так як судом не встановлено, що звільнення позивача є незаконним.

Керуючись ст.ст.2,6,11,122,160-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області за фактом втрати заяви, поданої ОСОБА_1 про виявлення бажання працювати в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області, визнання незаконним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлення ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну, вищу або нижчу посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10000 гривень завданої моральної шкоди відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.