Справа № 810/3711/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3711/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Ізраїльська фірма «Он Лайн Україна» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Ізраїльська фірма «Он Лайн Україна» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року,

У с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Україно-Ізраїльська фірма «Он Лайн Україна» звернулося у суд із позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2015 року № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість спірних рішень контролюючого органу, встановивши відсутність належного підтвердження дійсного проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, внаслідок яких позивачем сформовано податковий кредит та витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року та податку на додану вартість за період з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 року при взаємовідносинах з ТОВ «Зелений Дім - Україна», ТОВ «БФ Альянс», ТОВ «Аваст Груп», ТОВ «Браво СТ» та ПП «Металексім», за підсумками якої складено акт від 31 березня 2015 року №430/22-4/30970010 та виявлено порушення пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 239 784,00 грн, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 цього Кодексу, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 233 922,00 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 16 квітня 2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі на 1 549 713,00 грн, з них 1 239 784,00 грн - за основним платежем, 309 946,00 грн - за штрафними санкціями, №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 1 850 883,00 грн, з них 1 233 922,00 грн - за основним платежем, 616 961,00 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

Господарська діяльність, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу).

Податковим кредитом, у розумінні підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 Кодексу до об'єкта оподаткування податком на додану вартість відноситься постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, право на формування податкового кредиту та зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності пов'язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій, що має підтверджуватись документально.

Податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Обов'язкові реквізити первинних документів визначені частиною 2 цієї норми права.

За визначеннями, що містяться у статті 1 вказаного Закон, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а сум сплаченого податку на додану вартість - до податкового кредиту, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентами спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Як убачається із матеріалів справи, позивач, як покупець, в період, за який проводилась податкова перевірка, вступав у відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелений Дім - Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «БФ Альянс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваст Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Браво СТ» та Приватним підприємством «Металексім», як продавцями, з приводу купівлі-продажу обладнання до промислового холодильного та вентиляційного устаткування на підставі усних домовленостей (договорів).

На підтвердження факту виконання вказаних угод та придбання ним у контрагентів обладнання позивачем надавались до податкової перевірки та надані суду рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні та платіжні доручення.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними, виданими контрагентами, включені позивачем до складу податкового кредиту, а перераховані контрагентам в якості оплати товару кошти - до складу витрат відповідного звітного (податкового) періоду.

Окрім того, позивачем надано пояснення з приводу використання у своїй господарській діяльності придбаних товарів - подальшої реалізації їх контрагентам: ТОВ «Компанія «Кліматичні Системи», ТОВ «Коларекс Україна», ТОВ «Клімат Маркет», ТОВ «Торгово-виробниче об'єднання «Східбуд», ТОВ «Компас-Інтек», ТОВ «Пожежний Профілактик», ТОВ «Астіка-Буд», ТОВ «Агробудмеханізація», ТОВ «Агропромбуд Ч», ТОВ «Клімат Плюс», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Арт-Клімат», ТОВ «Сінерджі Інжиніринг Енд Констракшн», ТОВ «Нонакорд Бау», а також документальне підтвердження продажу обладнання для холодильного та вентиляційного устаткування цим підприємствам, зокрема, рахунки-фактури, видаткові накладні та довіреності на отримання товару.

У той же час, із акту податкової перевірки слідує, що відповідачем не були враховані надані платником податків первинні та інші документи на підтвердження правильності визначення об'єктів оподаткування з податків на прибуток та на додану вартість, з огляду, зокрема, на обставини, встановлені під час досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеними до ЄРДР за №0000275, за фактом легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України.

Із акту податкової перевірки, відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, постанови слідчого про призначення податкової перевірки від 16 січня 2015 року, на підставі якої проведено зазначену перевірку, протоколів допиту службових осіб ТОВ «Зелений Дім - Україна» (засновник і керівник - ОСОБА_4), ТОВ «БФ Альянс» (засновник - ОСОБА_5, керівник - ОСОБА_6.), ТОВ «Аваст Груп» (засновники: ОСОБА_7, ОСОБА_8, керівник - ОСОБА_4.), ТОВ «Браво СТ» (засновник і керівник - ОСОБА_6.), ПП «Металексім» (засновник - ОСОБА_8, керівник - ОСОБА_9 випливає, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дали показання, що керівниками та засновниками вказаних підприємств вони були лише номінально, у їх фінансово-господарській діяльності участі не приймали і зареєстрували ці підприємства за винагороду, а фактичною діяльністю цих юридичних осіб займались інші особи, зокрема, ОСОБА_10 - з метою прикриття іншої незаконної діяльності.

Окрім того, під час податкової перевірки позивача відповідачем враховано акти Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.2014 №1222/26-55-22-01/38704239 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БФ Альянс» з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту по взаємовідносинах із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.03.2014 по 31.03.2014» та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 29.04.2014 №1133/26-59-22-01/25401154 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Металексім» з контрагентами, з якими платником податків задекларовані взаємовідносини з 01.02.2014 по 31.03.2014» та від 27.02.2015 №272/22-13/25401154 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Металексім» за квітень-листопад 2013 року та січень 2014 року».

Із цих актів слідує, що ТОВ «БФ Альянс» та ПП «Металексім» відсутні за податковою адресою, що зумовило неможливість отримання документального підтвердження факту здійснення господарських операцій з контрагентами, можливості їх здійснювати господарську діяльність у задекларованих обсягах за відсутності основних засобів, виробничого, транспортного та торгівельного обладнання, товарних запасів та трудових ресурсів.

На основі викладеного, відповідач дійшов висновку, що позивач вступав у відносини з ТОВ «Зелений Дім - Україна», ТОВ «БФ Альянс», ТОВ «Аваст Груп», ТОВ «Браво СТ», ПП «Металексім» не з метою ведення господарської діяльності, а задля мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди за рахунок безпідставного формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, на основі документально оформлених, але таких, що в дійсності не відбувались, господарських операцій.

Оцінивши надані сторонами пояснення та докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюються спірні відносини, колегія суддів погоджується із позицією контролюючого органу та висновком суду першої інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2015 року № та №, адже надані позивачем докази не можуть вважатись належним підтвердженням факту дійсного вчинення господарських операцій з ТОВ «Зелений Дім - Україна», ТОВ «БФ Альянс», ТОВ «Аваст Груп», ТОВ «Браво СТ» та ПП «Металексім», з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2011 року №1379, який був чинний в період з 16 грудня 2011 року по 28 лютого 2014 року, а також пунктів 1, 18 Порядку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року №10, який був чинний з 01 березня 2014 року до 30 листопада 2014 року, податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, а також, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті; усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні документи повинні мати, зокрема, такі обов'язкові реквізити, як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавством установлено вимоги до податкових накладних та первинних документів бухгалтерського обліку щодо необхідності засвідчення таких уповноваженою на їх підписання особою.

Як убачається із матеріалів справи, податкові накладні та первинні документи щодо поставки товарів позивачу в межах спірних правовідносин підписані від імені ТОВ «Зелений Дім - Україна» ОСОБА_4, ТОВ «БФ Альянс» - ОСОБА_5, ТОВ «Аваст Груп» - ОСОБА_4, ТОВ «Браво СТ» - ОСОБА_6, ПП «Металексім» - ОСОБА_7 Тобто, вказані документи підписані від імені осіб, фактична участь яких у господарській діяльності цих підприємств спростовується свідченнями, зібраними в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000275.

Колегією суддів установлено, що зазначене кримінальне провадження розглядалось у суді в кримінальній справі №757/22907/15-к.

Так, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, по вказаній справі ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000275 від 12 листопада 2013 року відносно вчинення ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, ОСОБА_8 - злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, і ОСОБА_6 - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України відкрите підготовче судове засідання, а вироком цього суду від 30 липня 2015 року вказаних осіб визнано винними у вчиненні інкримінованих діянь.

Зазначеним вироком установлено, що в період з 2009 - 2014 років ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та невстановленими особами, за попередньої змови, у групі створено/придбано низку підприємств за для використання в протиправній діяльності, в тому числі: ТОВ «Браво СТ» (), ТОВ «Зелений Дiм - Україна» (), ТОВ «Аваст Груп» (), ТОВ «БФ Альянс» (), ПП «Металексім» (), та в цей же період, унаслідок протиправної діяльності, сформовано штучний податковий кредит на загальну суму приблизно 14 млн. грн ряду суб'єктам реального сектору економіки, в тому числі підприємству з кодом ЄДРПОУ - 30970010 (зазначений код ЄДРПОУ має ТОВ «Україно-Ізраїльська фірма «Он Лайн Україна»).

Зазначені дії обвинувачених та інших невстановлених осіб, згідно вироку, відбувалися у порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб'єктів підприємництва, у зв'язку з відсутністю реальної мети здійснення фінансово-господарської діяльності та фактичного настання правих наслідків у вигляді постачання різного роду товарів, виконання робіт або надання послуг, тобто імітацією фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності.

Обвинувачені беззастережно визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З урахуванням викладеного, виписані від імені контрагентів позивача податкові накладні та первинні документи не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним, а вартості товару - до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, - необґрунтованим.

Установлений вироком суду факт фіктивності вищевказаних підприємств та їх діяльності з метою надання податкової вигоди іншим господарюючим суб'єктам шляхом імітації фінансово-господарської діяльності, в тому числі при взаємовідносинах із позивачем, а також відсутність у матеріалах справи доказів наявності у контрагентів позивача достатніх трудових ресурсів та основних засобів (транспортних засобів та складських приміщень) для здійснення спірних господарських операцій, свідчить про їх безтоварність, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку платника податків.

Наведені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені у постановах від 05 березня 2012 року (справа № 21-421а11), від 22 вересня 2015 року (справа № 810/5645/14) та від 01 грудня 2015 року (справа № 826/15034/14).

Посилання позивача на податкову правосуб'єктність, зокрема реєстрацію контрагентів позивача платниками податку на час спірних господарських операцій, не підтверджує фактів здійснення цих операцій.

Із наданих позивачем доказів реалізації обладнання до промислового холодильного та вентиляційного устаткування іншим суб'єктам господарювання неможливо встановити, що це те саме обладнання, щодо якого складались первинні документи між ним та ТОВ «Браво СТ», ТОВ «Зелений Дiм - Україна», ТОВ «Аваст Груп», ТОВ «БФ Альянс», ПП «Металексім».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність письмових договорів щодо спірних господарських операцій не дозволяє перевірити фактичне виконання їх умов, визначити умови поставки та їх дотримання сторонами.

Представник позивача не з'явився в судові засідання апеляційного суду й не надав пояснень щодо осіб, з якими узгоджувались умови поставок товару, так само як і щодо обставин і документальних підтверджень його транспортування до складу позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не спростовано висновки відповідача про те, що спірні господарські операції у дійсності не відбувались, а їх документальне оформлення здійснювалось лише з метою мінімізації податкового навантаження та отримання податкової вигоди за рахунок зменшення об'єктів оподаткування податками на прибуток та на додану вартість.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та правомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2015 року № та № та про відсутність підстав для їх скасування.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Ізраїльська фірма «Он Лайн Україна» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.