Справа № 824/61/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/61/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимофєєва А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просив: визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії внутрішніх справ (відповідач) №178 о/с від 06.11.2015 року "По особовому складу", яким позивача було звільнено в запас з постановкою на військовий облік за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ; стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 4834,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що наказом №64ДСК від 23.07.2004 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ в якості курсанта Національної академії внутрішніх справ України. З 16.05.2014 року позивач працював на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ.

Наказом №45о/с від 03.04.2015 року "По особовому складу" позивача було звільнено в запас з постановкою на військовий облік за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі висновку та наказу Національної академії внутрішніх справ від 03.04.2015 року №41ст. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року вказаний наказ було визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ з 04.03.2015 року.

В період перебування позивача у відпустці листом №46-ВКЗ-120/354 від 06.11.2015 року позивача було повідомлено про те, що наказом від 06.11.2015 року №178о/с його звільнено в запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року та запропоновано прибути для отримання трудової книжки. Вказаний наказ позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, зі змісту п. 65 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вбачається, що без рішення військово-лікарської комісії, винесеного до звільнення особи зі служби, є неможливим звільнення за хворобою із зняттям з військового обліку за п. 65 "б".

Направлення на проходження військово-лікарської комісії позивачем було отримано 27.01.2016 року, тобто після звільнення, що унеможливлює в подальшому отримання позивачем пенсійного забезпечення, як звільненого за хворобою із зняттям з військового обліку.

Також позивач зазначає, що у листі №46/3 від 04.01.2016 року відповідачем повідомлено, що відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування даного закону всі працівники міліції, а також інші працівники УМВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначено порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. На думку позивача, це не може його стосуватися, оскільки на момент опублікування Закону 06.08.2015 року в газеті "Голос України", позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, а поновлений тільки 20.10.2015 року, так як рішення апеляційної інстанції вступило в законну силу 08.12.2015 року. Крім того, на момент звільнення 06.11.2015 року відсутні повні розрахунки НАВС із позивачем всупереч вимог ст.47 КЗпП України. За наявності невирішеного трудового спору за одними підставами, НАВС не мала права звільняти позивача вже за інших підстав, так як 06.11.2015 року НАВС подала апеляційну скаргу і одночасно звільнила позивача.

При цьому, на думку позивача, відповідачем ігнорується зміст п.п. 9 та 10 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію" за якими працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. 02.11.2015 року позивач зазначив, що має намір продовжити працювати далі. Жодна посадова особа академії не попереджала позивача про подальшу реорганізацію НАВС.

Позивач зауважує, що за змістом п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Отже, при відсутності висновку військової-лікарської комісії щодо неможливості проходження служби за станом здоров'я відповідачем повинно було бути запропоновано позивачу іншу посаду на службі та надано можливість подальшого проходження служби або звільнення.

Таким чином, вважає, що при його звільненні без дотримання вимог вищевказаних норм законодавства обмежується його право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від позивача обставин, яке встановлено ст. 46 Конституції України.

Також позивач стверджує, що відповідачем проігноровано вимоги ст. 24 КЗпП де зазначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається особам, в сім'ях яких немає інших працівників із самостійним заробітком. На даний час позивач є єдиним годувальником родини, оскільки на утриманні має малолітню дитину та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років.

Щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, позивач зазначив, що відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за останні два місяці служби, що передували звільненню складає 2417,13 грн, а щоденний 81,94 грн. Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу 59 днів - 4834,46 грн.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що на виконання Закону України "Про Національну поліцію", наказом від 06.11.2015 № 178о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ, з дотриманням вимог п.11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону, відповідно до якого перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби.

Відповідач вважає, що посилання Позивача на п. 65 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є недоцільним, оскільки Позивача звільнено відповідно до п. 64 "г".

Звільнення зі служби працівників міліції з підстав скорочення штатів регулюється спеціальним законодавством, а не нормами КЗпП, оскільки відповідач не мав можливості використання публічного службовця в подальшому на службі, як передбачено Положенням про проходження служби.

Враховуючи, що наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388 всі атестовані і вільнонаймані посади НАВС було скорочено, питання щодо можливості подальшого використання позивача на службі в НАВС не підіймалось.

Також, відповідач зазначає, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року поновлено на посаді позивача з 03.04.2015 року. Позивачу було перераховано вислугу років, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та виплачено матеріальну допомогу, тобто позивачу було продовжено вислугу років для призначення пенсії, вислугу для присвоєння чергового спеціального звання та збережено всі пільги, передбачені законодавством з 03.04.2015 року.

На думку відповідача, позивач вважався попередженим про можливе майбутнє звільнення у встановленому порядку, оскільки відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу ОВС), а також інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Щодо твердження позивача про відсутність розрахунків НАВС з ним, відповідач зазначає, що згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У даному випадку, позивач на день звільнення не працював, та у подальшому не прибув до НАВС для здійснення розрахунку. В той час, як листом відділу кадрового забезпечення НАВС від 06.11.2015 № 46ВКЗ-120/354, позивачу запропоновано прибути до відділу кадрового забезпечення (каб. № 118) для отримання трудової книжки та проведення розрахунку.

Відповідач також наголошує на тому, що 12.12.2015 року позивачу було виплачено всю суму його грошового забезпечення, кошти за невикористану відпустку, а також одноразову вихідну допомогу, що підтверджується довідкою НАВС № 243 від 23.02.2016 року.

Щодо твердження позивача, про те, що НАВС не мало права звільняти позивача, так як 06.11.2015 року подано апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що НАВС здійснило поновлення позивача відповідно до постанови суду, подання апеляційної скарги це право передбачене законодавством, при цьому не було зупинення виконання рішення, яке підлягало негайному виконанню.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в заяві від 18.03.2016 р., що надійшла на адресу суду поштою 24.03.2016 р. просив справу розглянути без його участі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі, з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Довідки Національної академії внутрішніх справ від 24.07.2015 року "Про період служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1", наказом НАВСУ від 23.07.2004 року №64ДСК позивача зараховано курсантом Національної академії внутрішніх справ України.

З 16.05.2014 по 03.04.2015 року позивач працював на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ (а.с. 6).

Відповідно до п. 1.3 Статуту Національної академії внутрішніх справ, затвердженого Наказом МВС України від 17.11.2010 року №555 Національна академія внутрішніх справ підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації (а.с. 46-57).

Наказом №45о/с від 03.04.2015 року "По особовому складу" позивача було звільнено в запас з постановкою на військовий облік за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі висновку та наказу Національної академії внутрішніх справ від 03.04.2015 року №41ст. На підставі постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року позивача поновлено на посаді з 03.04.2015 року.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 05.11.2015 року №176о/с, на підставі рапорту від 02.11.2015 року, позивачу надано чергову відпустку за 2015 рік, з 02.11.2016 року по 06.12.2015 року, на 35 діб (а.с. 9).

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 року №178 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64"г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 11 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні - 12 років 03 місяці 10 днів (а.с. 10).

Згідно Довідки про доходи та відрахування №243 за 2015 рік позивачу було виплачено всю суму його грошового забезпечення, кошти за невикористану відпустку, а також одноразову вихідну допомогу (а.с. 35).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №12 (за даними медичної документації на час звільнення з ОВС 06.11.2015 року) Центральна військова-лікарська комісія МВС України за розпорядженням заступника начальника відділу кадрового забезпечення Національної академії внутрішніх справ здійснила медичний огляд ОСОБА_1. За результатами огляду позивача визначено таким, що непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку. Захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 58).

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.11.2015 року №1388 наказано уважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС (а.с.36-37).

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року N565-XII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. N 114.

Відповідно до п. 64 "г" вказаного Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом п'ятим Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07 2015 року N580-VIII (Закон N580-VIII) визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про міліцію" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., N 4, ст. 20 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради Української РСР "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про міліцію" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., N 4, ст. 21).

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналізуючи зазначені вище положення Закону N580-VIII слід прийти до висновку, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 N580-VIII "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін щодо попередження про можливе звільнення слід рахувати з 7.08.2015 р. та протягом 3-х місяців з моменту набрання чинності відповідних положень Закону N580-VIII, особа могла виявити бажання працювати у поліції.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не звертався до відповідача у будь-якій формі з бажанням проходити службу в поліції.

Отже, позивач не скористався наданим йому Законом N580-VIII правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

В силу наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу №178 о/с від 06.11.2015 року "По особовому складу", яким позивача було звільнено в запас з постановкою на військовий облік за п. 64 "г" - задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ; стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 4834,46 грн - суд доходить висновку про відмову в їх задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки судом не встановлено, що звільнення є незаконним, підстави для поновлення та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відсутні.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що при прийнятті спірних рішень відповідач діяв відповідно до вимог ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України. Судовим розглядом не встановлено порушення відповідачем зазначених критеріїв при винесенні спірного наказу, у зв'язку з чим він є правомірним та скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Г.Г. Спіжавка

Постанова в повному обсязі складена 29 березня 2016 р.