Справа № 812/837/15
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року справа №812/837/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі № 812/837/15 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Криворізьке" Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Криворізьке" (надалі - відповідач, ПрАТ "Криворізьке") про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у розмірі 284 911,50 грн., та пені у розмірі 5 641,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача у зазначеному році становила 418 осіб, у зв'язку із чим, згідно з вимогами частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач у 2013 році повинен був створити 17 робочих місць для працевлаштування інвалідів. Згідно з даними, наданими відповідачем у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, середньооблікова чисельність інвалідів - штатних працівників на підприємстві - становила 7 осіб. У зв'язку із зазначеним, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пеню за несвоєчасну сплату цих санкцій за період з 16.04.2014р. по 20.06.2014р.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач вживав заходи передбачені законодавством які були спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Також позивачем не надано доказів наявності безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів у відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була подана апеляційна скарга, в якій апелянт посилається на неналежну оцінку обставин які мали істотне значення для справи, що в свою чергу призвело до невірних висновків у оскаржуваному судовому рішенні. Просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів заявлено клопотання про заміну позивача по справі з Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів. В обґрунтування клопотання зазначили , що у процесі розгляду судової справи ПрАТ «Криворізьке» змінило юридичну адресу з Луганської області на Донецьку область.

Відповідно до постанови КМУ від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» роботодавці реєструються у відділеннях Фонду за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців. Роботодавці сплачують суму адміністративно - господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства.

Оскільки на даний час відповідач та нарахована йому сума боргу обліковується Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, позивач по справі передав Донецькому Фонду матеріали даної судової справи для подальшого проведення роботи зі стягнення з відповідача суми боргу.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, замінено позивача по справі з Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ПрАТ "Криворізьке" зареєстроване у якості юридичної особи, ідентифікаційний код: 31780403, місцезнаходження: 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б.27, про що зазначено у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 10.08.2015р.

Відповідно до довідки від 03.09.2013р. №2743 у 2013р. відповідач був зареєстрований у позивача. Місцезнаходження відповідача у вказаній довідці зазначено: 94101, Луганська область, м. Брянка, вул. Спасательна, 1.

До справи надана копія звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ), у якому відповідачем наведено, що: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 418 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 7; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 17; фонд оплати праці штатних працівників - 11 909,3 тисяч гривень; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 28 491,00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 284 911,50грн; пеня за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій - 5641,02грн.

Вказані відомості також підтверджено у наданому позивачем витягу - інформація за показниками звіту 10-ПІ з ЄІАБ.

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2013р. на 284 911,50 грн. та розрахунок суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2013 році на суму 5 641,02 грн. (станом на 20.06.2014р.)

Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 10 осіб.

У матеріалах справи наявний лист Луганського міського центру зайнятості від 17.08.2015р. №30/12-2043, яким Луганський міський центр зайнятості повідомляє, що звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН ПрАТ "Криворізьке" у 2013р. подані 22.05.2013р. (1 вакансія), 30.10.2013р. (1 вакансія), 08.07.2013р. (1 вакансія), 24.07.2013р. (1 вакансія). Також, зазначено про відмову чотирьом особам з обмеженими можливостями в працевлаштуванні у зв'язку з невідповідністю вимогам.

Відповідно до копії листа Брянківського міського центру зайнятості від 25.04.2014р. №04/03-782, протягом 2013р., до Брянківського міського центру зайнятості від відповідача надійшли 12 звітів за формою №3-ПН, у відповідача працевлаштовані три особи з інвалідністю. Також, зазначено, що відмови у працевлаштуванні інвалідів не було.

Відповідачем до суду надана звітність форми №3-ПН про наявність вакансій, яка подавалась до Брянківського міського центру зайнятості у 2013 році, а саме: звіт про наявність вакансій станом на 28.01.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.02.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.03.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.04.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.05.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.06.2013р., 12 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.07.2013р., 12 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.08.2013р., 10 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.09.2013р., всього 10 вакансій, 6 місць для інвалідів, при цьому, на інші 4 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України "Про зайнятість населення"; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.10.2013р., всього 10 вакансій, 6 місць для інвалідів, при цьому, на інші 4 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України "Про зайнятість населення"; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.11.2013р., 10 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.12.2013р., всього 10 вакансій, 8 місць для інвалідів, при цьому, на інші 2 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України "Про зайнятість населення".

Також, на підтвердження здійснення заходів щодо створення робочих місць для інвалідів та щодо пошуку інвалідів для працевлаштування відповідачем надані листи ПрАТ "Криворізьке" вих.№24к від 28.03.2013р., вих.№47/к від 27.09.2013р., вих.№58к від 26.12.2013р., вих.№28/к від 25.06.2014р. до начальника управління праці та соціального захисту населення щодо направлення на підприємство для працевлаштування бажаючих інвалідів.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що аналогічний спір між тими ж сторонами та з тих же підстав, був у провадженні Луганського окружного адміністративного суду за № 812/4077/14, але в подальшому, у зв'язку з незаконним захватом невідомими озброєними особами будівлі Луганського окружного адміністративного суду, справу № 812/4077/14 було втрачено, що підтверджується листом Луганського окружного адміністративного суду від 06.11.2015р. вих.№01.04/18903/2015 (а.с.109,113).

Відповідно до ст.14 Закону України "Про зайнятість населення", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать: 1) один з батьків або особа, яка їх замінює і: має на утриманні дітей віком до шести років; виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину-інваліда; утримує без одного з подружжя інваліда з дитинства (незалежно від віку) та/або інваліда I групи (незалежно від причини інвалідності); 2) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу; 3) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування; 4) молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу; 5) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" залишилося 10 і менше років; 6) інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; 7) особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу.

Для працевлаштування зазначених у частині першій цієї статті громадян (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", норматив працевлаштування на роботу яких встановлюється згідно із Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні") підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

Роботодавці самостійно розраховують квоту, зазначену в частині другій цієї статті, з урахуванням чисельності громадян, які на умовах повної зайнятості вже працюють на підприємствах, в установах та організаціях і належать до таких, що неконкурентоспроможні на ринку праці (крім інвалідів), та забезпечують їх працевлаштування самостійно. Роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Обов'язковою умовою дотримання роботодавцями квоти вважається працевлаштування таких громадян відповідно до вимог частини другої цієї статті, про що роботодавці інформують щороку центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, у встановленому ним порядку.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст.18. Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Частинами 1-3 ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

За таких обставин, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працевлаштування інвалідів залежить від їх волевиявлення при зверненні до підприємства чи служби зайнятості, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач щомісячно протягом року повідомляв Брянківський міський центр зайнятості про наявність у відповідача вакантних робочих місць, на які мали змогу працевлаштуватися й інваліди (а.с85-88,92).

При цьому, позивачем не надано доказів наявності безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів у відповідача.

Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України в постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 26 червня 2012 року № 21-105а12.

Верховний Суд України дійшов висновку, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає що рішення Донецького окружного адміністративного суду прийняте при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а отже не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі № 812/837/15 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць