Справа № 759/17216/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення позивачу пенсії за віком;

- зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 22.09.2015 р.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, так як, на його думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2002 року проживав в Україні у АДРЕСА_1.

У 2002 році позивач, будучи громадянином України, виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

22.09.2015 р. представник позивача - ОСОБА_3 звернувся до УПФУ у Святошинському районі м. Києва із заявою про призначення позивачу пенсії за віком.

Листом від 21.10.2015 р. УПФУ у Святошинському районі м. Києва ОСОБА_2 було повідомлено про відсутність підстав для задоволення його вимог у зв'язку з тим, що питання виплати пенсії громадянам України, які виїхали на ПМЖ за кордон чинним законодавством не врегульовано.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до відповідача з вимогами щодо призначення йому пенсії за віком у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством, однак, відповідачем йому було безпідставно відмовлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 1058-IV ), «Про пенсійне забезпечення» ( далі - Закон № 1788-XII ), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( далі - Закон № 1382-IV), «Про громадянство України» ( далі - Закон № 2235-III ), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 ( далі - Порядок № 22-1 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У ст. 51 Закону № 1058-IV визначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

У ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У п.п. 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.7 даного Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Отже, законодавством регламентовано право кожного громадянина, незалежно від місця його постійного проживання, на пенсійне забезпечення, зокрема на призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 р. № К/800/62703/14.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. та у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, викладена правова позиція, відповідно до якої позбавлення громадянина, який виїхав на постійне місце проживання за кордон права на пенсійне забезпечення в Україні, де він набув відповідний стаж і сплачував страхові внески, та/або обмеження такого права є порушенням принципу недискримінації, визначеного у ст. 14 Конвенції, та порушенням права особи мирно володіти своїм майном, визначеним у Протоколі першому до Конвенції.

Крім того, з наведених вище правових норм також вбачається, що правовою підставою для призначення особі пенсії є одночасна сукупність наступних умов: 1) звернення такої особи або її уповноваженого представника до компетентного органу ПФУ із заявою про призначення пенсії у порядку, визначеному законодавством; 2) подання нею (представником) пакету документів для призначення пенсії згідно з п. 2.1 Порядку № 22-1.

При цьому, слід враховувати, що в разі неподання заявником повного пакету необхідних документів орган ПФУ витребовує документи, яких не вистачає.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що позивач є громадянином України і перебуває на обліку в Посольстві України в Ізраїлі / а. с. 81 /.

22.09.2015 р. представник позивача ОСОБА_3 звернувся до УПФУ у Святошинському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії, до якої додав нотаріально посвідчену копію довіреності, копію паспорта представника, нотаріально посвідчені копії закордонного паспорта та трудової книжки позивача / а. с. 4 /.

Зазначена заява та додані до неї документи були направлені відповідачу поштою /а. с. 4 (на зворотному боці аркуша)/.

29.09.2015 р. представником позивача до УПФУ у Святошинському районі м. Києва додатково було подано нотаріально посвідчену копію картки платника податків ОСОБА_2 із зазначенням його ідентифікаційного номеру / а. с. 22/.

Листом від 21.10.2015 р. № 1987/8-П відповідачем було повідомлено позивача про відмову в задоволенні його вимог щодо призначення пенсії за віком з тих підстав, що чинним законодавством не врегульовано питання щодо виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають за кордоном /а.с. 5/.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачем через його представника не було подано повного пакету документів, перелік яких визначено, у п. 2.1 Порядку № 22-1, зокрема не надано документів, підтверджуючих його страховий стаж, розмір заробітної плати та місце реєстрації на момент виїзду на ПМЖ до Ізраїлю, однак, відповідачем не було вжито жодних заходів, спрямованих на отримання відомостей, яких у даному випадку не вистачає для призначення позивачу пенсії за віком, зокрема не витребувано у позивача або його представника відповідних документів, не виконано обов'язку, визначеного у п. 3.3 Порядку № 22-1, щодо надання допомоги заявнику в одержанні необхідних документів у разі потреби, а натомість, відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав законодавчої неврегульованості питання щодо призначення і виплати пенсії особам, які виїхали на ПМЖ за кордон, що є протиправним і порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, зібрання необхідних документів, їх вивірення та прийняття за результатами їх розгляду рішення про призначення пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача, які у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, як було встановлено вище позивач у даному адміністративному позові просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення йому пенсії за віком та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу таку пенсію з 22.09.2015 р., що з урахуванням обставин, зазначених вище, є передчасним і призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача і до порушення ст. 2 КАС України, а тому, у відповідності до ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 195 КАС України, з метою повного і всебічного захисту прав позивача, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії УПФУ у Святошинському районі м. Києва щодо відмови у призначенні позивачу пенсії з підстав, зазначених у листі-відповіді від 21.10.2015 р. № 1987/8-П, і зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 22.09.2015 р. про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.

З огляду на це, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, однак, вважає необґрунтованими та безпідставними твердження апелянта щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії в Україні та щодо правомірності відмови УФПУ у Святошинському районі м. Києва, викладеної у листі від 21.10.2015 р. № 1987/8-П.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено наявність права у позивача на отримання пенсії в Україні, однак, неповно встановлено інші обставини справи та порушені норми матеріального і процесуального права, що в цілому призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва задовольнити частково, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності і зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 з підстав, зазначених у листі-відповіді від 21.10.2015 р. № 1987/8-П.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 22.09.2015 р. про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів з дня направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.