Справа № 146/335/14-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/40123/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ямпільської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Ямпільської міської ради Вінницької області від 24.09.2013 року № 1424 «Про розгляд постанови Ямпільського районного суду № 153/389/13-а від 11 липня 2013 року щодо повторного розгляду заяви про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_1».

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.03.1995 року позивач отримав у спадок житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,1055 га за адресою АДРЕСА_1.

В 2009 році позивач звернувся до Ямпільської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, на що було прийнято рішення № 1620 від 18.09.2009 року, на підставі якого йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,70 га. по АДРЕСА_1.

В грудні 2011 року позивач повторно звернувся із заявою до Ямпільської міської ради про невідповідність прийнятого рішення № 1620 від 18.09.2009 року, в зв'язку з тим, що земельна ділянка, яка перейшла йому у спадок становить 0,1055 га.

07 червня 2012 року позивач звернувся до Ямпільської міської ради із заявою про надання йому земельної ділянки площею 0,0350 га для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_1, на що йому 21.12.2012 року рішенням Ямпільської міської ради № 1107 відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації.

На думку позивача такі дії Ямпільської міської ради є протиправними, при цьому позивач вказує на те, що постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.07.2013 року було скасовано рішення Ямпільської міської ради № 1107 та зобов'язано міську раду розглянути заяву позивача про передачу земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - Кодекс) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 Кодексу передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відмовляючи у позові, суди зазначили, що згідно генерального плану земельна ділянка належить до дороги загального користування.

Оскільки відповідно до п. а ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування (майдани, вулиці, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) а відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам нормативно правових актів, генерального плану населеного пункту та інших містобудівних документів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець