Справа № 826/1642/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року № 826/1642/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» до Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» до Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, мотивуючи позовні вимоги тим, що укладаючи угоди зі своїми контрагентами ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» мало всі документальні підтвердження їх господарської правосуб'єктності; товариством були вчинені всі необхідні дії та досягнуто результатів, які визначають поняття господарської діяльності, а відтак висновки контролюючого органу про відсутність у позивача законних підстав для формування показника податкового кредиту та валових витрат за рахунок зазначених господарських операцій, що покладені в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення, суперечать нормам чинного законодавства.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо зміни показників, згідно акту №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 року, податкового кредиту та податкових зобов'язань в базах даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест-Звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України»

- вилучити з баз даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест-Звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» відомості занесені на підставі висновків акту №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 року;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2015 року, складеного на підставі акту перевірки №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 року з нарахуванням штрафних санкцій на суму 1070774,75 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 16061,63 грн.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в наданих суду письмових запереченнях зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» отримало від ТОВ «Актив Люкс» (), ТОВ «Донторгресурс» (), ТОВ «Восток Агро Транс» (), ТОВ «ЄВРОУКРСІТІОПТ» (), ТОВ «КОМПРАДОР-СОЛЮШН» (), ТОВ «ЛАНПРОМ» (), ТОВ «МАРКЕТГРІН» () паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам справи, оскільки вони складені на підставі нереальності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку. На підставі наведеного, податковий орган прийшов до висновку, що ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

В судове засідання, призначене судом на 24.03.2016 року, представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, на підставі наказу в.о. начальника Державної податкової міліції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.07.2015 р. №966 про проведення позапланової виїзної перевірки та направлення від 31.07.2015 р. №1024, видане Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, згідно з п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальності «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» () щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками за період з 01.02.2015 року по 30.04.2015 рік та подальшої реалізації придбаного товару контрагентам-покупцям за період з 01.02.2015 року по 30.04.2015 рік, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 р.

Так, перевіркою встановлено порушення: відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товару у ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» відсутні об'єкти оподаткування по операціях з придбання товару у ТОВ «Актив Люкс» (), ТОВ «Донторгресурс» (), ТОВ «Восток Агро Транс» (), ТОВ «ЄВРОУКРСІТІОПТ» (), ТОВ «КОМПРАДОР-СОЛЮШН» (), ТОВ «ЛАНПРОМ» (), ТОВ «МАРКЕТГРІН» () за період з 01.02.2015 по 30.04.2015 року та продажу товарів (робіт, послуг) контрагентам-покупцям за відповідний період в розумінні п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акта перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення: № від 16.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 4283099 грн. за основним платежем та 1070774, 75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2015 р., яким зменшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 4254655,00 грн. за основним платежем.

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2015 року та дії щодо проведення перевірки протиправними, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім того, в розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року № 1379 «Про затвердження Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071 та діяв до 01.03.2014 року, та Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962 (набрав чинності 01.03.2014 року та діяв до 01.12.2014 року, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Суд встановив, що в періоді, який перевірявся контролюючим органом, позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з суб'єктами господарської діяльності, а саме - ТОВ «Актив Люкс» (), ТОВ «Донторгресурс» (), ТОВ «Восток Агро Транс» (), ТОВ «ЄВРОУКРСІТІОПТ» (), ТОВ «КОМПРАДОР-СОЛЮШН» (), ТОВ «ЛАНПРОМ» (), ТОВ «МАРКЕТГРІН» ().

Так, матеріалами справи підтверджується, що в період з 01.02.2015 року по 30.04.2015 року між позивачем та його вищевказаними контрагентами укладено ідентичні договори про надання послуг, згідно умов яких в порядку та на умовах, визначених цими договорами, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: надавати усні або письмові консультації щодо загальних питань правового характеру; проводити юридичну експертизу договору або іншого документу; організовувати й вести претензійну роботу з матеріалів, підготовлених бухгалтерією, надавати методичну допомогу в цій роботі; складати договори та інші письмові документи (заяви, протоколи, довіреності, скарги, акти тощо), а Замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано акти надання послуг №348 від 10.02.2015 р., №347 від 10.02.2015 р., №350 від 11.02.2015 р., №349 від 11.02.2015 р., №186 від 11.02.2015 р., №351 від 12.02.2015 р., №352 від 12.02.2015 р., №417 від 12.02.2015 р., №417 від 12.02.2015 р., №414 від 12.02.2015 р., №412 від 12.02.2015 р., №415 від 13.02.2015 р., №416 від 13.02.2015 р., №305 від 16.02.2015 р., №58 від 25.02.2015 р., №60 від 26.02.2015 р., №35 від 26.02.2015 р., №40 від 27.02.2015 р., №202 від 17.02.2015 р., №218 від 17.02.2015 р., №178 від 17.02.2015 р., №205 від 18.02.2015 р., №323 від 18.02.2015 р., №322 від 18.02.2015 р., №217 від 18.02.2015 р., №179 від 18.02.2015 р., №63 від 20.02.2015 р., №157 від 25.02.2015 р., №177 від 23.02.2015 р., №209 від 23.02.2015 р., №413 від 23.02.2015 р., №420 від 23.02.2015 р., №419 від 23.02.2015 р., №418 від 23.02.2015 р., №216 від 23.02.2015 р., №39 від 24.02.2015 р., №215 від 24.02.2015 р., №182 від 24.02.2015 р., №410 від 24.02.2015 р., №405 від 24.02.2015 р., №207 від 24.02.2015 р., №214 від 25.02.2015 р., №206 від 25.02.2015 р., №181 від 25.02.2015 р., №61 від 25.02.2015 р., №430 від 25.02.2015 р., №60 від 26.02.2015 р., №155 від 26.02.2015 р., №109 від 26.02.2015 р., №110 від 26.02.2015 р., №180 від 26.02.2015 р., №208 від 26.02.2015 р., №225 від 26.02.2015 р., №86 від 26.02.2015 р., №84 від 26.02.2015 р., №83 від 26.02.2015 р., №90 від 26.02.2015 р., №89 від 26.02.2015 р., №88 від 26.02.2015 р., №74 від 26.02.2015 р., №92 від 26.02.2015 р., №94 від 26.02.2015 р., №96 від 26.02.2015 р., №235 від 26.02.2015 р., №72 від 26.02.2015 р., №50 від 26.02.2015 р., №64 від 26.02.2015 р., №79 від 26.02.2015 р., №80 від 26.02.2015 р., №82 від 26.02.2015 р., №77 від 26.02.2015 р., №75 від 26.02.2015 р., №87 від 26.02.2015 р., №66 від 26.02.2015 р., №65 від 26.02.2015 р., №59 від 26.02.2015 р., №38 від 27.02.2015 р., №56 від 26.02.2015 р., №33 від 27.02.2015 р., №34 від 26.02.2015 р., №236 від 26.02.2015 р., №71 від 26.02.2015 р., №70 від 26.02.2015 р., №69 від 26.02.2015 р., №68 від 26.02.2015 р., №67 від 26.02.2015 р., №37 від 26.02.2015 р., №38 від 27.02.2015 р., №113 від 27.02.2015 р., №175 від 27.02.2015 р., №166 від 27.02.2015 р., №176 від 27.02.2015 р., №46 від 27.02.2015 р., №99 від 27.02.2015 р., №101 від 27.02.2015 р., №103 від 27.02.2015 р., №173 від 27.02.2015 р., №106 від 27.02.2015 р., №108 від 27.02.2015 р., №110 від 27.02.2015 р., №172 від 27.02.2015 р., №48 від 27.02.2015 р., №43 від 27.02.2015 р., №216 від 02.02.2015 р., №159 від 27.02.2015 р., №62 від 27.02.2015 р., №167 від 27.02.2015 р., №167 від 27.02.2015 р., №165 від 27.02.2015 р., №168 від 27.02.2015 р., №112 від 27.02.2015 р., №174 від 27.02.2015 р., №171 від 27.02.2015 р., №170 від 27.02.2015 р., №47 від 28.02.2015 р., №107 від 28.02.2015 р., №105 від 28.02.2015 р., №104 від 28.02.2015 р., №98 від 28.02.2015 р., №97 від 28.02.2015 р., №63 від 28.02.2015 р., №49 від 28.02.2015 р., №62 від 28.02.2015 р., №36 від 28.02.2015 р., №39 від 28.02.2015 р., №42 від 28.02.2015 р., №41 від 28.02.2015 р., №44 від 28.02.2015 р., №158 від 28.02.2015 р., №45 від 28.02.2015 р., №120 від 01.04.2015 р., №120 від 01.04.2015 р., №121 від 01.04.2015 р., №129 від 08.04.2015 р., №125 від 02.04.2015 р., №222 від 01.04.2015 р., №215 від 01.04.2015 р., №204 від 01.04.2015 р., №313 від 08.04.2015 р., №321 від 24.04.2015 р., №238 від 23.04.2015 р., №237 від 23.04.2015 р., №234 від 22.04.2015 р., №233 від 21.04.2015 р., №232 від 21.04.2015 р., №230 від 21.04.2015 р., №229 від 21.04.2015 р., №227 від 21.04.2015 р., №226 від 21.04.2015 р., №225 від 21.04.2015 р., №223 від 21.04.2015 р., №222 від 21.04.2015 р., №219 від 20.04.2015 р., №309 від 20.04.2015 р., №333 від 20.04.2015 р., №209 від 17.04.2015 р., №207 від 17.04.2015 р., №335 від 17.04.2015 р., №310 від 17.04.2015 р., №307 від 17.04.2015 р., №206 від 16.04.2015 р., №311 від 15.04.2015 р., №308 від 15.04.2015 р., №197 від 10.04.2015 р., №250 від 29.04.2015 р., №247 від 28.04.2015 р., №246 від 28.04.2015 р., №332 від 27.04.2015 р., №243 від 24.04.2015 р., №241 від 24.04.2015 р., №285 від 30.04.2015 р., №283 від 30.04.2015 р., №285 від 30.04.2015 р., №284 від 30.04.2015 р., №282 від 30.04.2015 р., №281 від 30.04.2015 р., №280 від 30.04.2015 р., №278 від 30.04.2015 р., №277 від 30.04.2015 р., №276 від 30.04.2015 р., №172 від 30.04.2015 р., №174 від 30.04.2015 р., №175 від 30.04.2015 р., №176 від 30.04.2015 р., №177 від 30.04.2015 р., №178 від 30.04.2015 р., №179 від 30.04.2015 р., №292 від 30.04.2015 р., №355 від 30.04.2015 р., №354 від 30.04.2015 р., №361 від 30.04.2015 р., №362 від 30.04.2015 р., №162 від 30.04.2015 р., №360 від 30.04.2015 р., №396 від 30.04.2015 р., №260 від 30.04.2015 р., №259 від 30.04.2015 р., №258 від 30.04.2015 р., №257 від 30.04.2015 р., №275 від 30.04.2015 р., №270 від 30.04.2015 р., №267 від 30.04.2015 р., №266 від 30.04.2015 р., №265 від 30.04.2015 р., №264 від 30.04.2015 р., №263 від 30.04.2015 р., №262 від 30.04.2015 р., №142 від 30.04.2015 р., №154 від 30.04.2015 р., №156 від 30.04.2015 р., №261 від 30.04.2015 р., №166 від 30.04.2015 р., №167 від 30.04.2015 р., №168 від 30.04.2015 р., №279 від 30.04.2015 р., №288 від 30.04.2015 р., №255 від 30.04.2015 р., №268 від 30.04.2015 р., №269 від 30.04.2015 р., №271 від 30.04.2015 р., №272 від 30.04.2015 р., №286 від 30.04.2015 р., №107 від 31.03.2015 р., №113 від 31.03.2015 р., №223 від 30.03.2015 р., №203 від 30.03.2015 р., №134 від 30.03.2015 р., №133 від 30.03.2015 р., №132 від 30.03.2015 р., №219 від 18.03.2015 р., №84 від 18.03.2015 р., №243 від 31.03.2015 р., №242 від 31.03.2015 р., №237 від 31.03.2015 р., №218 від 31.03.2015 р., №217 від 31.03.2015 р., №167 від 31.03.2015 р., №136 від 31.03.2015 р., №135 від 31.03.2015 р., №119 від 31.03.2015 р., №116 від 31.03.2015 р., №115 від 31.03.2015 р., №118 від 31.03.2015 р., №114 від 31.03.2015 р., №112 від 31.03.2015 р., №111 від 31.03.2015 р., №110 від 31.03.2015 р., №117 від 31.03.2015 р., №108 від 31.03.2015 р., №109 від 31.03.2015 р., №106 від 31.03.2015 р., №105 від 31.03.2015 р., №101 від 31.03.2015 р., №104 від 31.03.2015 р., №189 від 31.03.2015 р., №102 від 31.03.2015 р., №103 від 31.03.2015 р., №104 від 31.03.2015 р., №219 від 18.03.2015 р., №82 від 18.03.2015 р., №83 від 18.03.2015 р., №220 від 18.03.2015 р., №221 від 18.03.2015 р., №85 від 19.03.2015 р., №86 від 20.03.2015 р., №87 від 20.03.2015 р., №88 від 20.03.2015 р., №89 від 23.03.2015 р., №67 від 14.03.2015 р., №73 від 14.03.2015 р., №20 від 04.03.2015 р., №42 від 05.03.2015 р., №43 від 05.03.2015 р., №44 від 05.03.2015 р., №45 від 06.03.2015 р., №46 від 07.03.2015 р., №57 від 07.03.2015 р., №48 від 09.03.2015 р., №49 від 09.03.2015 р., №50 від 10.03.2015 р., №51 від 11.03.2015 р., №52 від 11.03.2015 р., №53 від 11.03.2015 р., №54 від 11.03.2015 р., №57 від 12.03.2015 р., №56 від 12.03.2015 р., №58 від 13.03.2015 р., №59 від 13.03.2015 р., №60 від 13.03.2015 р., №61 від 13.03.2015 р., №62 від 13.03.2015 р., №65 від 13.03.2015 р., №64 від 13.03.2015 р., №41 від 02.03.2015 р., №93 від 25.03.2015 р., №96 від 26.03.2015 р., №98 від 27.03.2015 р., №99 від 27.03.2015 р., №252 від 02.02.2015 р., №217 від 02.02.2015 р., №203 від 04.02.2015 р., №336 від 05.02.2015 р., №337 від 05.02.2015 р., №471 від 05.02.2015 р., №277 від 06.02.2015 р., №275 від 06.02.2015 р., №278 від 06.02.2015 р., №280 від 06.02.2015 р., №339 від 06.02.2015 р., №338 від 06.02.2015 р., №340 від 06.02.2015 р., №342 від 07.02.2015 р., №345 від 09.02.2015 р., №344 від 08.02.2015 р., №341 від 07.02.2015 р., №343 від 08.02.2015 р., №34 від 09.02.2015 р., №346 від 09.02.2015 р., видаткові накладні №376 від 12.02.2015 р., №330 від 10.02.2015 р., №374 від 12.02.2015 р., №331 від 16.02.2015 р., №45 від 17.02.2015 р., №54 від 20.02.2015 р., №377 від 12.02.2015 р., №437 від 12.02.2015 р., №435 від 13.02.2015 р., №332 від 16.02.2015 р., №450 від 16.02.2015 р., №441 від 17.02.2015 р., №333 від 18.02.2015 р., №160 від 18.02.2015 р., №51 від 18.02.2015 р., №53 від 19.02.2015 р., №161 від 19.02.2015 р., №54 від 20.02.2015 р., №56 від 20.02.2015 р., №162 від 20.02.2015 р., №163 від 23.02.2015 р., №57 від 23.02.2015 р., №436 від 23.02.2015 р., №43 від 24.02.2015 р., №50 від 26.02.2015 р., №55 від 26.02.2015 р., №58 від 27.02.2015 р., №179 від 01.04.2015 р., №122 від 01.04.2015 р., №123 від 01.04.2015 р., №284 від 07.04.2015 р., №128 від 07.04.2015 р., №127 від 02.04.2015 р., №126 від 02.04.2015 р., №124 від 01.04.2015 р., №242 від 24.04.2015 р., №240 від 23.04.2015 р., №239 від 23.04.2015 р., №235 від 22.04.2015 р., №236 від 22.04.2015 р., №228 від 21.04.2015 р., №221 від 20.04.2015 р., №334 від 15.04.2015 р., №249 від 29.04.2015 р., №248 від 29.04.2015 р., №245 від 27.04.2015 р., №244 від 26.04.2015 р., №274 від 30.04.2015 р., №348 від 30.04.2015 р., №273 від 30.04.2015 р., №206 від 30.03.2015 р., №100 від 30.03.2015 р., №240 від 31.03.2015 р., №95 від 25.03.2015 р., №90 від 23.03.2015 р., №91 від 24.03.2015 р., №77 від 17.03.2015 р., №81 від 18.03.2015 р., №80 від 17.03.2015 р., №41 від 04.03.2015 р., №55 від 12.03.2015 р., №40 від 03.03.2015 р., №1 від 03.03.2015 р., №40 від 02.03.2015 р., №94 від 25.03.2015 р., №97 від 26.03.2015 р., №303 від 03.02.2015 р., №313 від 03.02.2015 р., №37 від 06.02.2015 р., №27 від 06.02.2015 р., №188 від 09.02.2015 р., №404 від 10.02.2015 р., рахунки на оплату №176 від 02.03.2015 р.

Водночас, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання спірних договорів, зокрема, того, що останні не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємі звітні періоди лютий-квітень 2015 року, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

Також, в силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» і його контрагентами, а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання вказаних вище договорів та первинних документів до них та усних угод неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам контрагентів позивача за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат і податку на додану вартість, віднесених до складу податкового кредиту, та як наслідок про протиправність донарахування ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» сум податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Крім того, судом встановлено, що ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на акту №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 р. внесла зміни стосовно податкової звітності позивача з ПДВ , які знайшли свої відображення в Інтегрованій системі.

Оскільки, дані з цієї системи використовуються в подальшому податковими органами при обчисленні податкових зобов'язань як самого позивача, так і інших платників ПДВ. Які мали з товариством відносини, а також при здійсненні перевірок інших платників податків, суд з метою належного захисту прав та законних інтересів позивача вважає за потрібне зобов'язати відповідача вилучити з баз даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест-Звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» відомості занесені на підставі висновків акту №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» задовольнити частково.

Зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві вилучити з баз даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест-Звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» відомості, внесені на підставі висновків акту №4093/26-58-22-05-18/39165182 від 13.08.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 16061,63 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов