Справа № 754/4193/15-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/3/16
Справа №754/4193/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Яремус-Байсановій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та спростування інформації, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог просить: 1. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 89888,07 грн.; 2. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації подати звіт про виконання судового рішення; 3. Встановити строк для подання Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації звіту про виконання судового рішення - один місяць.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з наведених у адміністративному позові підстав, у якому зазначив, що 04 лютого 2015 року він звернувся до відповідача зі скаргою і вимагав спростування неправдивої інформації, яку внесено до офіційного документу від 14.08.14 № 599 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, у скарзі оскаржував заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації Печонкіну Ларису Володимирівну, згодом отримавши офіційний документ від 02 березня 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 02.03.2015 № 34-268, якого не запитував і не потребував, додатково зазначивши, що скарга розглядалась з порушенням Закону України "Про звернення громадян", оскільки забороняється направляти скарги громадян для розгляду ти морганам та посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Також позивач зазначив, що в 2013 році він звернувся до відповідача щодо путівки на санаторно-курортне лікування, однак відповідач йому відмовив, тому в 2013 році позивач змушений був звертатись до суду, який задовольнив вимоги позивача, визнав дії відповідача протиправними та зобов'язав Відповідача видати Позивачу путівку, Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі, було відкрите виконавче провадження, та оскільки рішення суду не виконувалось, позивач звернувся до виконавчої служби за роз'ясненнями, та з'ясувалось, що в матеріалах виконавчого провадження є офіційний документ відповідача, який містить інформацію про те, що рішення суду виконане, скільки ця інформація є неправдивою, позивач звернувся зі скаргою до керівника відповідача, в порядку Закону України «Про звернення громадян», з вимогою неправдиву інформацію спростувати, для відновлення виконавчого провадження. Відповідач всупереч частині 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» направив скаргу особі дії якої Позивач оскаржував, тому вважає, що неправдива інформація не була спростована, виконавче провадження не відновлене, рішення суду не виконане, путівку Позивач не отримав, право Позивача на щорічне санаторно-курортне лікування не поновлене, та таким чином, посадові особи відповідача намагались перешкодити виконанню рішення суду та уникнути відповідальності за невиконання рішення суду, зазначивши, що доведений до відчаю протиправними діями відповідача, недбалим, зневажливо-ксенофобським ставленням до нього, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, і тільки дякуючи допомозі Уповноваженого, відповідач виконав рішення суду від 11 листопада 2013 року та видав путівку в серпні місяці 2015 р., тому виходячи з того, що він тривалий час, майже 2 роки, вимушений був відстоювати своє право на санаторно-курортне лікування, виконання рішення суду, а відповідач тривалий час ігнорував Законодавство України, порушував його, що позивача обурює особливо, викликає морально-психічний дискомфорт, позивач мав турботи, які не можливі за тих обставин, коли державні установи безумовно виконують Законодавство, рішення судів, виконують покладений на них обов'язок соціального захисту зокрема, та прав людини та громадянина взагалі, позивач зазнав тяжких змін у його житті - він не міг пройти щорічний курс санаторно- курортного лікування в 2013 році, як потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалід другої групи, який втратив працездатність, постійно лікується, народився в Азербайджані, одинокий, не має ні близьких ні рідних в Україні, працював в Україні в м. Прип'ять, приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок протиправних дій Відповідача погіршився стан його здоров'я та самопочуття, вважає, що це є очевидним в ситуації, коли особо повинна витрачати значні зусилля та тривалий час на відстоювання своїх законних прав. Позивач, також, виходить з того, що лікування, яке з вини Відповідача він не міг здійснити в 2013 році, відновити вже не можливо, воно втрачене, позивача особливо обурює, завдає особливої моральної шкоди, те, що жодних умов не виконати рішення суду, а саме - надати путівку, ні в 2013, ні в 2014 p.p. не було. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивач виходив, також, з аналогії закону - Рішенням Європейського Суду з прав людини - справа "Ромашов проти України" (Заява N 67534/01) Страсбург, 27 липня 2004 року та інших, аналогічних Рішень Європейського Суду з прав людини з питань відшкодування моральної шкоди, вважає, що сума відшкодування повинна становити 89888,07 грн.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований та безпідставно заявлений, зазначивши, що після розв'язання судового спору Управління 29 липня 2015 року видало ОСОБА_1 санаторно-курортну путівку за 2013 рік, відповідно рішення суду, вважає, що позивач, пред'явивши вимоги про зобов'язання відповідача відшкодувати заподіяну моральну шкоду, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема. Додатково зазначивши, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єкта владних повноважень може суд першої чи апеляційної інстанції лише під час прийняття постанови у справі, та про те, що вимога позивача та його представника до суду про зобов'язання Управління подати звіт про виконання судового рішення, якого ще по суті та на момент розгляду справи немає, показує про необізнаність з цими нормами та практикою їх застосування.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 2).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2013 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації неправомірними, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації в порядку позачергового забезпечення щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортними путівками у 2013 році, видати ОСОБА_1 санаторно-курортну путівку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 255 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

При цьому Управління Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації зазначає, що зробило запит до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації щодо роз'яснення та допомоги виконати вищезазначене рішення суду, а Департамент соціальної політики в свою чергу зробив запит до Міністерства соціальної політики України, як центрального органу влади.

04.02.2015 року ОСОБА_1 подав скаргу щодо спростування неправдивої інформації та повідомлення про це для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, звільнення заступника начальника Управління та повідомлення правоохоронних органів про злочин за ст. 366 КК України.

Управління розглянувши скаргу повідомило, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року по справі № 754/15983/13а, на Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації був покладений обов'язок в порядку позачергового щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортними путівками у 2013 році, видати ОСОБА_1 санаторно-курортну путівку. Управління 09.10.2014 та 26.02.2015 зверталось до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за роз'ясненням яким чином виконати рішення суду, враховуючи затверджений поставною Кабінету міністрів України від 27 березня 2013 року №261 "Порядок організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та поданої позивачем заяви про взяття на облік для забезпечення санаторно-курортною путівкою у 2013 році. Додатково повідомивши, що 07 серпня 2014 року позивачу було видано санаторно-курортну путівку №002187 серії О до санаторно-готельного комплексу "Дніпро-Бескид" в порядку черги в 2014 році (а.с. 3).

Управління надало відповідну інформацію державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, що Управління виконало виконавчий лист 2а-460/2013 виданий 04.12.2013 року, шляхом видачі позивачу 07 серпня 2014 року санаторно-курортної путівки №002187 серії О до санаторно-готельного комплексу "Дніпро-Бескид", який знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 33 (а.с. 4).

29 липня 2015 року Управління видало ОСОБА_1 санаторно-курортну путівку ДП "Клінічний санаторій імені Горького" (а.с. 19).

При цьому судом також встановлено, що надання санаторно-курортної путівки особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, або одержання за їх бажанням грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки здійснюється згідно з Законом, в порядку і розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Організація оздоровлення здійснюється відповідно до Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобиль катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні 27.03.2013 № 261 "Деякі питання, організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За інформацією управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно наданої позивачем заяви та представлених медичних документів, з 23.08.2014 позивач перебуває на обліку для забезпечення санаторною путівкою по профілю лікування органів сечостатевої системи.

У попередні роки позивача було забезпечено путівками до таких санаторіїв: 2010 рік - санаторій "Алмаз" курорт Трускавець (з 04.09 по 21.09); 2011 рік - санаторій "Мошногір'я" Черкаська обл. (з 13.09 по 30.09); 2012 рік - санаторій імені Кірова курорту Ялта (з 28.11 по 18.12); 2014 рік - санаторій "Дніпро-Бескид" курорт Трускавець (з 23.08 і

09.09).

Позивач отримуєте компенсацію на продукти харчування та інші види допомоги та компенсацій, передбачені Законом, як особа, віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виплата позивачу компенсації на продукти харчування щомісячно здійснюється шляхом перерахування коштів РЦ ПАТ КБ "Приватбанк" для подальшого зарахування на його картковий рахунок.

У 2014 році позивачу здійснено виплату відшкодування вартості проїзду в розмірі 607,47 грн. за 2014 рік та щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 120 грн. за 2014 рік шляхом перерахування коштів 07.11.2014 та 13.11.2014 відповідно в РЦ ПАТ КБ "Приватбанк" для подальшого зарахування на картковий рахунок.

Як зазначив ОСОБА_1, оскільки його права та законні інтереси було порушено відповідачем, він змушений був звернутись до суду з даним позовом та просити зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 89888,07 грн.

Суд також приймає до уваги той факт, що позивач не скористався його правом одержання за його бажанням грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки, що здійснюється згідно Закону у порядку і розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, перешкод для цього судом не встановлено.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд з'ясувавши факт заподіяння позивачеві моральних страждань, наявність причинного зв'язку між спричиненням шкоди і душевними стражданнями позивача та мотиви, з яких позивач при цьому виходив, вважає, що завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 89888,07 грн. не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі тяжкі зміни у житті позивача, погіршення стану здоров'я та самопочуття, що на його думку є очевидним, тощо, на що суд звертає увагу при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, суд також виходить із практики Європейського суду з прав людини, на яку посилається позивач, яким встановлено, що суд може розглядати питання компенсації нематеріальної шкоди, однак вона повинна бути завдана державою конкретній особі шляхом порушення нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дає можливість потерпілій особі звернутися до Суду. Тобто, повинен існувати причинний зв'язок між порушенням та моральними стражданнями заявника.

Суд звертає увагу на відповідну практику Європейського суду з прав людини у вирішенні таких справ, зокрема, Суд виносить рішення про відшкодування нематеріальної шкоди у відповідності до статті 41 Конвенції: «якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію». (Стаття 41 Справедлива сатисфакція. Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію).

Однак Суд може визнати порушення положень Конвенції без призначення будь-якого відшкодування нематеріальної шкоди, вважаючи, що самого визнання порушення державою щодо заявника достатньо. Наприклад, в рішенні Обершлік (Oberschlicк) проти Австрії, № 11662/85, 23.05.1991, Суд визнав порушення статті 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції, але відмовив у встановленні відшкодування нематеріальної шкоди, вказавши, що саме рішення в даній справі на користь заявника є достатньою сатисфакцією за вказані заявником моральні страждання. Варто відмітити, що Суд визнав у даному випадку обґрунтованими твердження заявника про моральну шкоду «з причини розгубленості, тривоги і невпевненості, викликаними у нього переслідуванням за дифамацію». Тобто, відмовивши у призначенні додаткової компенсації, Суд не відмовив заявнику у визнанні факту спричинення йому моральної шкоди.

Суд також приймає до уваги, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2013 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації неправомірними, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації в порядку позачергового забезпечення щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортними путівками у 2013 році, видати ОСОБА_1 санаторно-курортну путівку, а тому суд вважає це достатньою сатисфакцією за вказані позивачем моральні страждання.

Суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 89888,07 грн. відсутні.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, також не підлягають задоволенню, як передчасні.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 89888,07 грн. грн., які суд не вважає розумними та справедливими, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, зміст адміністративного позову, ті способи захисту прав й інші вимоги, що містить адміністративний позов, які випливають із законів, які визначають порядок реалізації відповідних прав чи свобод, тобто містять норми матеріального права, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши ці докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, не доведені з його боку, не підтверджені певними засобами доказування, зокрема будь-яких доказів завданої моральної шкоди у розмірі 89888,07 грн. позивач не надав, а відтак, позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 1-16, 69-71, 158-164, 171-2, 293 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19 Конституції України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.