Справа № 2-а-4646/11/1470
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2012 р.Справа № 2-а-4646/11/1470

Категорія:2.1Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів- Турецької І.О., ОСОБА_1

за участю секретаря Ридванської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, третя особа : ОСОБА_3 про визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії ДПА у Миколаївській області щодо безпідставної відмови в наданні йому інформації, протиправними та зобовязати відповідача надати позивачу копії декларацій про доходи, зобовязання фінансового характеру та майновий стан ОСОБА_3 за 2005-2010 роки включно, посилаючись на те, що зазначена інформація необхідна йому для обґрунтування своїх доводів у цивільній справі про розподіл сумісного майна подружжя, у звязку з чим ним подано інформаційний запит. Однак, відповідачем безпідставно відмовлено в наданні інформації з посиланням на конфіденційність відомостей, що містяться в деклараціях.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що не має права надавати витребувану інформацію, оскільки вона є конфіденційною. Крім того, ОСОБА_3 обіймає посаду державного службовця сьомої категорії, тому заповнені нею декларації про доходи належать до інформації з обмеженим доступом, відповідно до приписів ч.6 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року позов задоволено. Визнано дії Державної податкової адміністрації у Миколаївській області щодо відмови в наданні позивачу інформації - протиправними. Зобовязано Державну податкову адміністрацію у Миколаївській області надати позивачу копії декларацій про доходи, зобовязання фінансового характеру та майновий стан ОСОБА_3 за 2005-2010 роки включно.

В апеляційній скарзі, ДПА у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить, постанову суду від 12.09.2011 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що згідно до ст. 6 закону України «Про доступ до публічної інформації»не належать до інформації з обмеженим доступом декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які обіймають посаду державного службовця , службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії, оскільки зазначена норма не робить виключень для декларацій державних службовців будь-якої категорії. Фраза «першої та другої категорії», на думку суду першої інстанції, відноситься лише до службовців органів місцевого самоврядування.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.05.2011позивач звернувся до ДПА у Миколаївській області з інформаційним запитом (а.с.6), в якому просив надати копії декларацій про доходи, зобовязання фінансового характеру та майновий стан ОСОБА_3 за 2005-2010 роки включно. Позивачем у запиті була обґрунтована необхідність отримання вищевказаної інформації.

Листом №155/з/04-202 від 03.06.2011 (а.с.7) відповідач відмовив у наданні декларацій з посиланням на п.3 абз.2 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 №641, оскільки відомості, що містяться в деклараціях є конфіденційними.

Законом загальної дії, який регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації є Закон України «Про інформацію»від 02.10.1992 року, №2657-ХІІ (далі по тексту Закон №2657).

Відповідно до ст.5 Закону №2657 кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

При цьому, реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст.20 Закону №2657 за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 № 2939-VI №2939.

Відповідно до ст.1 Закону №2939 під публічною інформацією розуміється відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Розпорядниками публічної інформації відповідно до ст.13 Закону №2939, в тому числі але не виключно, є особи, якщо вони виконують делеговані повноваження субєктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг стосовно інформації, повязаної з виконанням їхніх обовязків.

До обовязків розпорядників інформації п.1 ч.3 ст.10 Закону №2939-VI віднесено надання її безперешкодно та безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема у випадку, коли інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939-VI.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2939-VI, до публічної інформації з обмеженим доступом відноситься конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною інформацією є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім субєктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

При цьому не може бути віднесена до конфіденційної інформація, що була отримана або створена розпорядниками інформації .

Частиною 6 ст.6 Закону №2939-VI передбачає, що не належать до інформації з обмеженим доступом декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які обіймають посаду державного службовця , службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 обіймає посаду державного службовця сьомої категорії, тому дія вищезазначеної норми закону на неї не розповсюджується.

Конституцією України ( 254к/96-ВР ) встановлено, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 32).

Закон України "Про інформацію" ( 2657-12 ), який визначає конфіденційну інформацію як інформацію з обмеженим доступом і стаття 302 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) (далі - Кодекс) містить такі ж за змістом норми.

Конституційний Суд України Рішенням від 30.10.97 N 5-зп у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України "Про інформацію" та статті 12 Закону України "Про прокуратуру" (справа ОСОБА_5) дійшов висновку,

що до конфіденційної інформації належать, зокрема, свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Слід констатувати, що чітке визначення поняття "майновий стан" в чинному законодавстві відсутнє, проте, здійснивши аналіз юридичної природи цього поняття, можна зробити висновок, що під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Одним з таких майнових прав особи є право власності на нерухоме майно.

Виходячи з наведеного, збирання, зберігання, використання та поширення інформації про право власності на нерухоме майно, яка є конфіденційною інформацією, без згоди цієї особи не допускається, крім випадків, визначених законом.

За приписами Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки згідно п. 1 ч. З ст. 10 цього ж Закону розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 4) частини першої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів.

Однак рішення суду про витребування інформації про іншу особу, яка охороняється спеціальним законом та має державні гарантії щодо збереження такої інформації від несанкціонованого доступу інших осіб, позивачем відповідачу не надавалось, і в матеріалах справи таке рішення суду відсутнє.

Крім того, з позовної заяви та «інформаційного запиту»позивача вбачається наявність спору про право власності на об'єкти майна, які є предметом запиту, як за участю позивача, так і ОСОБА_3, відносно власності якої зроблено «інформаційний запит». Саме в рамках цієї справи необхідно з'ясовувати у передбаченому цивільно-правовим чи процесуальним законом витребування доказів або в порядку забезпечення доказів за наявності правових підстав.

Колегія суддів також вважає, що визнання бездіяльності протиправною, можливо лише за умови навмисного невиконання державним органом покладених на нього обовязків або вчинення дій, які б суперечили нормам діючого законодавства. Враховуючи, що таки ознаки відсутні в діях ДПА у Миколаївській області, у суду не було підстав для задоволення позовних вимог також в цій частині.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,

Керуючись ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198; п. 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, третя особа : ОСОБА_3 про визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, третя особа : ОСОБА_3 про визнання дії протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі. .

Головуючий :

Судді :