Справа № 2-а-382/10/1512
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2011 р.Справа № 2-а-382/10/1512

Категорія: 10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Таварткіладзе О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковлева Ю.В.
судді Запорожана Д.В.
судді Жука С.І.
при секретарі Олійник Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною бездіяльності у виплаті одноразової грошової допомоги, зобов`язання виплатити неотриману одноразову грошову допомогу по інвалідності, -

встановила:

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати незаконною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у відмові йому у виплаті одноразової грошової допомоги за отримання інвалідності 2-ої групи, внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у розмірі 89082 гривень, а також просив зобов`язати солідарно Міністерство оборони України та Одеський обласний військовий комісаріат виплатити йому одноразову грошову допомогу за отримання інвалідності 2-ої групи, внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у розмірі 89082 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що раніше одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ої групи 29 вересня 1993 року не одержував, тому має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи на підставі діючої редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`в редакції Закону України від 03.11.2006 року (який набрав чинності з 1 січня 2007 року), та ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону України від 4 квітня 2006 року (який набрав чинності з 10 травня 2006 року).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, Міністерства оборони України, позов не визнав та просив відмовити у задоволені у його задоволенні з тих підстав, що позивач звільнився з військової служби та набув інвалідності до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто до 10 травня 2006 року, у зв`язку з чим права на призначення та виплату зазначеної одноразової грошової допомоги він не має.

Представник відповідача Одеського обласного військового комісаріату до судового засідання не з`явився.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання щодо скасування оскаржуваного судового рішення та постановлення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних силах України та був звільнений наказом заступника Міністра оборони України №189 від 18 травня 1993 року відповідно до Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил з військової служби у запас відповідно до п. «б`ст. 59 (по хворобі) з посади заступника начальника кафедри вогневої підготовки Одеського вищого військового об`єднаного училища.

Під час проходження військової служби ОСОБА_2 отримав захворювання, внаслідок якого, медико-соціальною експертною комісією позивачу 29 вересня 1993 року встановлено З групу інвалідності.

11.02.2009 року позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності отриману внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби.

31.03.2009 року позивач звернувся з заявою про виплату одноразової грошової допомоги за отримання інвалідності до Одеського обласного військового комісаріату.

15.05.2009 року Одеський обласний військовий комісаріат відмовив ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги за інвалідність.

Частиною 2 ст. 1-2 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Постанови КМ України від 19.08.1992 року №488 «Про умови державного обов`язкового соціального страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум», державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА`за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Міністерству транспорту та зв`язку, Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Так відповідно до п.7 зазначеної вище Постанови КМ України, вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА`протягом трьох років з дня настання страхової події.

Виплата страхових сум провадиться у семиденний строк з дня одержання Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА`усіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців.

У разі відмови у виплаті страхових сум Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" у такий же строк письмово повідомляє про це застрахованого або його спадкоємців і відповідні військові органи (підрозділи) із зазначенням мотивів відмови.

Спори між застрахованим (його спадкоємцями) і Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА`щодо виплати страхових сум вирішуються в установленому законодавством порядку.

Згідно довідки Одеської обласної дирекції НАСК «ОРАНТА`від 30.03.2009 року ОСОБА_2 не подавав в обласну дирекцію НАСК «ОРАНТА`документи для нарахування страхової виплати за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців міністерства оборони України і страхова виплата йому не провадилася.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції відносно того, що виплата страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням у разі поранення ( контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів) ОСОБА_2 дійсно не сплачувалася, але не сплачувалася в насідок не пред`явлення ним вимоги щодо виплати страхової суми до Національної страхової компанії «ОРАНТА`протягом трьох років з дня настання страхової події дати встановлення позивачу інвалідності 3 групи, згідно висновку МСЕК від 29.09.1993 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції та не приймає довід позивача відносно того, що позивач не звертався до НАСК «ОРАНТА», оскільки не знав про наявність в нього права на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив зазначену постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування або зміни вказаної постанови колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною бездіяльності у виплаті одноразової грошової допомоги, зобов`язання виплатити неотриману одноразову грошову допомогу по інвалідності залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Яковлев
Суддя: Д.В. Запорожан
Суддя: С.І. Жук