Справа № 808/9963/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/66922/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Моторного О.А.

Степашко О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014

та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2014

у справі № 808/9963/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 05.12.2013 № та № 000892520.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2014, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з питання дотримання вимог податкового законодавства при господарських взаємовідносинах з контрагентами, які наведено у додатку № 1 до акту (ТОВ «Промапівдень», ТОВ «Мастертрейд», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Веста-Дніпро», ПП ВКФ «Харківнасоссервіс», НВФ «Промкомплект» у формі ТОВ, ТОВ «СМК-ИНВЕСТ», ТОВ НВК фірма «ВЕСТ-ПРОМ», ТОВ «Анєла») за період з 01.09.2010 по 30.11.2012, складено акт № 229/25-20/01056273 від 19.11.2013, в якому зафіксовано порушення: п. 5.1 ст. 5, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 478 596 грн., завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за ІІ квартал 2012 року на суму 21 094 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від діяльності, що підлягає патентуванню на суму 21 094 грн.; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 444 096 грн.

05.12.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 551 565,50 грн., у т.ч.: 444 096 грн. основного платежу та 107 469,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 000892520 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 581 325 грн., у т.ч.: 478 596 грн. основного платежу та 102 729 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставами для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про те, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Промапівдень,», ТОВ «Мастертрейд», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Веста-Дніпро», ПП ВКФ «Харківнасоссервіс», НВФ «Промкомплект» у формі ТОВ, ТОВ «СМК-ИНВЕСТ», ТОВ НВК фірма «ВЕСТ-ПРОМ», ТОВ «Анєла», по яким встановлено нереальність господарських операцій та відсутність поставок товарів, послуг. Господарські операції відповідно до отриманих матеріалів перевірок, не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності виробничих, трудових ресурсів, які необхідні для виконання значного обсягу постачання. Контрагентами позивача до податкових органів, де вони обліковуються, не надано документів, які підтверджують правомірність формування показників податкової звітності за відповідні періоди, підприємства не знаходяться за юридичними адресами.

Матеріалами справи встановлено, що позивач мав договірні відносини з ТОВ «Промапівдень» щодо постачання товарів у період з 01.01.2011 по 30.06.2011 за договорами поставок № 110154 від 08.02.2011, № 110252 від 05.04.2011, № ЗЕРЗ-11-11/28 (110036) від 13.01.2011, за умовами яких постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) замовнику (позивачу) товари, бензин А-80, А-92 (талони), А-95 (талони), дизельне пальне, гас ТС-1. Місце поставки товару - АДРЕСА_1.

В період з 01.01.2012 по 31.12.012 позивач мав господарські відносини щодо поставки товарів з ТОВ «Мастертрейд» за договори № 06/09/01-110513 від 06.09.2011, № 120438 від 22.06.2012 та № 120147 від 14.03.2012, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) замовнику (позивачу) товари, віники промислові, пензлі, щітки-змітки, папір укривочний, стрічка липка Манули. Місце поставки товару - АДРЕСА_1.

Також, позивач мав господарські відносини з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо постачання товарів відповідно до укладеного договору поставки № 20 від 29.02.2012, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) замовнику (позивачу) товари, зазначені у специфікації. Відповідно до специфікації товар, який постачався за вказаним договором - м'ясопродукти. Місце поставки товару - АДРЕСА_1.

У березня 2011 року позивач мав господарські відносини щодо поставки товарів з ТОВ «Веста-Дніпро» - ганчір'я обтирального та серветок х/б, що також відображено в акті перевірки.

В липні 2012 року позивач мав господарські відносини з ПП ВКФ «Харківнасоссервіс» щодо поставки товару - насосу К 8/18 з електродвигуном.

У квітні 2011 року позивач мав господарські відносини з НВФ «Промкомплект» у формі ТОВ за договором поставки № 110146 від 07.02.2011, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) замовнику (позивачу) товари - запобіжники, плавка вставка до ПР-2.

В період з 01.01.2012 по 30.11.2012 позивач мав господарські відносини щодо поставки товару з ТОВ «СМК-ИНВЕСТ» відповідно до укладеного договору поставки № 131 від 01.03.2012, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити замовнику (позивачу) товари, а саме: комп'ютерну техніку та комплектуючі.

Між позивачем та ТОВ «НВКФ «ВЕСТ-ПРОМ» укладені наступні договори поставки: № 110283 від 19.04.2011, № 110646 від 06.12.2011, № 120508 від 19.07.2012, № 120509 від 19.07.2012, № 120538 від 02.08.2012, № 120615 від 23.08.2012, за умовами яких постачальник зобов'язався поставити замовнику (позивачу) товари: прокат арматурний для залізобетонних споруд, прокат сортовий сталевий гарячекатаний круглий, круг сталевий, шестигранник сталевий.

Протягом вересня-жовтня 2011 року позивач мав господарські відносини щодо поставки товару з ТОВ «Анєла» - коробка розпод. КРТН-10 на 10 пар, вилка ВТШ, наконечник тлф. під вінт, наконечник бінокль під штир, роз'єм RJ-11 4/4, роз'єм RJ-12 6/4.

Факт виконання зобов'язань за вказаними договорами в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: видатковими та податковими накладними, рахунками-фактури, приходними ордерами, реєстрами платіжних доручень, товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі, картками складського обліку матеріальних цінностей та вимогами на відпуск у виробництво, нормами витрат матеріалів та запасних частин тощо).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що товари, які придбавалися у контрагентів, призначалися для використання позивачем в оподатковуваних операціях власної господарської діяльності, отримання товару, його оприбуткування та проведення розрахунків підтверджено сукупністю наданих позивачем та досліджених судами первинних документів, здійснення господарських операцій документально відображено у бухгалтерському і податковому обліку, що відповідно спростовує висновки податкового органу про допущені позивачем порушення податкового законодавства.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Аналогічні положення наведені і в Податковому кодексі України, який набрав чинності з 01.01.2011.

Так, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Тобто, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи встановлено формування позивачем витрат та податкового кредиту спірного періоду на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, та встановлено, що господарські операції фактично здійснені та спричинили реальні зміни в майновому стані платника податків - ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», підтверджені первинними бухгалтерськими документами, тому податковим органом безпідставно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Крім того, слід зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.А. Моторний
О.І. Степашко