Справа № 804/13153/14
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ К/800/38616/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Мельник Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року

у справі № 804/13153/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Домнасервіс» (далі - позивач, ТОВ «Домнасервіс»)

до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, Криворізька південна ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Домнасервіс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Криворізької південної ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.08.2014 року № та № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.08.2014 року № в частині основного платежу в розмірі 2409,00 гривень та суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1204,50 гривні, № в частині основного платежу в розмірі 2530,00 гривень та суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1264,50 гривні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто судовий збір з ТОВ «Домнасервіс» на користь Державного бюджету України в розмірі 4390,00 гривень.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволено позовні вимоги в цій частині. В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 року залишено без змін. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в розмірі 2923,20 гривні.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та рішення суду апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, абз. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «б» п. 176.2 ст. 176, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

В порядку ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінено первинного відповідача правонаступником у зв'язку із реорганізацією Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на Криворізьку південну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 29.07.2014 року № 734/22.01-34/30643589, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог, зокрема: п. 135.5.4 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого товариством занижено податок на прибуток на загальну суму 2 428 700,00 гривень; п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 087 398,00 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.08.2014 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем у розмірі 2087 398,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 043 699,00 гривень; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 2 428 700,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 214 350,00 гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції ТОВ «Домнасервіс» з ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» об'єктивно призвели до руху активів та до зміни майнового стану, при проведенні перевірки зауважень та юридичних дефектів при складанні первинних документів по взаємовідносинам з вказаними контрагентами виявлено не було, висновки про нереальність господарської діяльності податковим органом було зроблено без оцінки самої господарської діяльності між підприємствами, а лише з огляду на акти перевірки контрагентів ТОВ «Домнасервіс».

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції не прийняв документи, надані ТОВ «Домнасервіс» на підтвердження видачі векселів у рахунок погашення існуючої кредиторської заборгованості у загальному розмірі 1 994 005,00 гривень, обґрунтовуючи це тим, що вони не були надані посадовим особам відповідача під час проведення перевірки ТОВ «Домнасервіс», а також не були додані після її закінчення до заперечень на акт перевірки від 29.07.2014 року до прийняття рішення за результатами цієї перевірки, що, як наслідок, призвело до визнання кредиторської заборгованості у розмірі 1 994 005,00 гривень такою, що повинна бути включена до складу доходу як безнадійна кредиторська заборгованість. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги договір суборенди від 18.04.2012 року №1/8 та акт прийому-передачі до нього щодо прийняття ТОВ «Домнасервіс» приміщення, яке знаходиться за адресою, вказаною пунктом розвантаження у товарно-транспортних накладних для поставки меблів ТОВ «Мебельна компанія України», що разом з висновками, викладеними у акті перевірки ТОВ «Мебельна компанія України» ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська № 943/04-61-22-3/30730755 від 18.11.2013 року, щодо невстановлення факту поставок товарів по ланцюгу постачання призвело до невизнання судом першої інстанції факту придбання ТОВ «Домнасервіс» офісних меблів у ТОВ «Мебельна компанія України». Також суд першої інстанції дійшов висновку про не підтвердження виконання субпідрядних робіт ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір», посилаючись на те, що акти приймання виконаних робіт, наданих на підтвердження виконання робіт ТОВ «НВП «МАК», не відповідають типовій формі, затвердженій наказом Міністерства статистики України та Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 27.01.1997 року № 26/5, а також на те, що не надано первинних документів, які б підтверджували перетин працівників, машин на контрольно-пропускних пунктах замовника, надані листи на дозвіл входу робітників, заявки на видачу тимчасових перепусток, довідки про персонал, що виконував роботи, табелі обліку робочого часу, договори купівлі-продажу перепусток, платіжні доручень щодо придбання перепусток, договір по наданню санітарно-побутових послуг не містять дозволів замовників на виконання субпідрядниками робіт. Також те, що у преамбулах договору субпідряду № 09/04 від 09.04.2012 року, додаткових угод до нього, договору підряду № 1 від 03.01.2013 року та договору купівлі-продажу перепусток на територію ПАТ «МК «Азовсталь» № 33/2/13 від 06.02.2013 року зазначено, що ТОВ «НВП «МАК» укладає договір в особі генерального директора ОСОБА_5, а підписані ці договори генеральним директором підприємства ОСОБА_6, що викликало у суду першої інстанції сумніви щодо достовірності складання вказаних договорів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з мотивів обґрунтованості позовних вимог, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог та задовольнивши позовні вимоги в цій частині, залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

За змістом п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'ємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі ст. 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті.

В силу вимог п. 135.2 ст. 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За приписами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій, зокрема, відповідно до журналу-ордеру по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 01.07.2011 року у ТОВ «Домнасервіс» рахувалась кредиторська заборгованість у загальному розмірі 1 994 005, 00 гривень по наступним підприємствам: ТОВ «Арма» на суму 142 531,69 гривня; ПП «Менеджментбудпром» на суму 161 676,00 гривень; ТОВ «Будмегаінвест» на суму 75 636,00 гривень; ТОВ «Модуль Стандарт» на суму 116 916,00 гривень; ТОВ «Вест-Компані» на суму 30 120,00 гривень; ПП «Будтехпром» на суму 1 467 125,14 гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач (замовник/покупець) мав господарські правовідносини з: ТОВ «Арма» (підрядник) за договором підряду від 06.08.2009 року № 06/08 на виконання робіт, предметом якого є ремонтно-будівельні роботи комплексу, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 3 (загальна вартість робіт з ПДВ складає 142 531,69 гривень); ПП «Менеджментбудпром» (постачальник) за договором на придбання матеріалів від 02.11.2009 року № 02.11.09, (загальна вартість матеріалів за договором з ПДВ склала 161 676,00 гривень); ТОВ «Будмегаінвест» (постачальник) за договором поставки від 18.02.2010 року б/н (загальна вартість товару з ПДВ, що є предметом поставки за даним договором, склала 75 636,00 гривень); ТОВ «Модуль Стандарт» (постачальник) за договором поставки від 15.03.2010 року б/н (загальна вартість договору з ПДВ склала 116 916,00 гривень); ТОВ «Вест Компані» (постачальник) за договором поставки від 23.04.2010 року б/н; ПП «Будтехпром» (підрядник) за договором підряду від 02.08.2010 року № 01-08/10 на виконання робіт, предметом якого є ремонтно-будівельні роботи адміністративної будівлі та виробничих приміщень, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 3 (загальна вартість робіт з ПДВ склала 1 467 125,14 гривень). При цьому, встановлено, що умовами зазначених договорів було передбачено можливість розрахунків за такими шляхом передачі векселів.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ «Домнасервіс» були видані наступні прості векселі: серії АА 2109845 на ТОВ «Арма» на суму 142 531,69 гривня зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року; серії АА 2109849 на ПП «Менеджментбудпром» на суму 161 676,00 гривні зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року; серії АА 2109846 на ТОВ «Будмегаінвест» на суму 75 636,00 гривні зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року; серії АА 2109850 на ТОВ «Модуль Стандарт» на суму 116 916,00 гривень зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року; серії АА 2109848 на ТОВ «Вест-Компані» на суму 30 120,00 гривень зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року; серії АА 2109847 на ПП «Будтехпром» на суму 1 467 125,14 гривень зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016 року.

Операція закриття кредиторської заборгованості шляхом видачі векселів позивачем у бухгалтерському обліку відображено наступною кореспонденцією рахунків Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та Кт 621 «Короткотермінові векселі видані у національній валюті».

При дослідженні перелічених векселів судом апеляційної інстанції встановлено, що на зворотній стороні останніх без зазначення особи, якій передається вексель, було вчинено бланковий напис: «Сплатити наказу», який засвідчений підписом керівників та скріплений печаткою зазначених підприємств, що безумовно свідчить про прийняття ними векселів та подальшу їх передачу іншим особам.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду справи держателем спірних векселів є ТОВ «Промислово-фінансова група «Конкорд», яким їх придбано за договорами купівлі-продажу цінних паперів від 25.10.2011 року № Б10252-1 та від 22.07.2014 року № 220714/06-БВ.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що під час проведення податкової перевірки на підтвердження факту видачі векселів позивачем надавались копії вищезазначених векселів, але з невідомих причин вони не були враховані при складанні акту перевірки, про що, до речі, також було зазначено ним у запереченнях, поданих на акт перевірки, з огляду на наступне.

Порядок надання платниками податків документів до перевірки, визначено положеннями статті 85 ПК України, відповідно до пункту 85.4 якої при проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки; такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.8 ст. 85 ПК України).

За змістом п. 85.6 ст. 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати; зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником; у разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Тобто, за відсутності в розпорядженні податкового органу документів, що стосуються предмету документальної перевірки, останній вправі звернутися до платника податків із запитом про надання належним чином завірених копій документів. У разі відмови платника податків надати копії документів для перевірки посадова (службова) особа органу державної податкової служби зобов'язана скласти акт про відмову у наданні документів із зазначенням переліку документів, що були витребувані, але не надані.

Таким чином, саме запит про надання копій документів та акт про відмову у наданні документів є належними доказами того, що посадові особи платника податків були повідомлені про необхідність надання до перевірки певних документів та не надали їх.

З наведеного випливає, що податковий орган вправі зазначити в акті перевірки про ненадання платником документів лише у випадку ознайомлення платника податків з переліком документів, які необхідно надати та за умови документального підтвердження факту невиконання посадовими особами підприємства обов'язку щодо їх надання.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять, а відповідачем не доведено, доказів спрямування під час проведення перевірки запиту про надання документів на підтвердження видачі векселів, так само як і складання акту про відмову надати такі документи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо безпідставності тверджень відповідача, підтриманих судом першої інстанції, щодо відсутності актів прийому-передачі векселів, оскільки як чинним законодавством України, зокрема, положеннями Закону України «Про обіг векселів в Україні» та Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, так і умовами договорів, укладених позивачем з названими контрагентами, не встановлено обов'язку оформлення передачі векселів відповідним актом, в той час як зазначеними договорами передбачено можливість здійснення розрахунку із застосуванням векселів.

При цьому, у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено існування інших правовідносин між позивачем та ТОВ «Арма», ПП «Менеджментбудпром», ТОВ «Будмегаінвест», ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Вест-Компані», ПП «Будтехпром», за той же період, ніж ті, що виникли на підставі наведених вище договорів поставки та договорів підряду, зазначена вартість яких еквівалентна кредиторській заборгованості, що виникла, та номіналам векселів.

Судом апеляційної інстанції вірно зауважено про помилковість відхилення судом першої інстанції документів як доказів, із зазначенням про їх відсутність на момент проведення перевірки та посиланням на положення п. 44.6 ст. 44 ПК України, оскільки норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, як не дає підстави для такого висновку вказана норма ПК України, адже нею лише визначено статус показників податкової звітності, які не підтвердженні необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Такими чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що вищезазначене у сукупності, з урахуванням того, що векселі перебувають у вільному обігу та можуть бути пред'явленні до платежу до 31.12.2016 року, всупереч висновкам суду першої інстанції, свідчить про те, що кредиторська заборгованість у загальному розмірі 1 994 005, 00 гривень не є безнадійною та не підлягає включенню до валового доходу.

Окрім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що у квітні та червні 2012 року на підставі усної домовленості між позивачем та ТОВ «Меблева компанія України», останнім було поставлено меблі.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових та податкових накладних, прибуткових ордерів, рахунків, платіжних доручень, актів про надання транспортних послуг та товарно-транспортних накладних

При дослідженні вказаних документів судом апеляційної інстанції встановлено, що такі у повній мірі відображають суть та зміст господарських операцій за вказаною домовленістю, фактичне отримання позивачем товару, а також оплату товару та вартості транспортних послуг. Отримані позивачем податкові накладні, на підставі яких сума податку на додану вартість внесена ТОВ «Домнасервіс» до складу податкового кредиту, відповідають вимогам законодавства, а використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності не спростовано податковим органом та вбачається з характеру діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять, як не містить таких висновків і акт перевірки.

Також, колегія суддів вважає вірною позицію суду апеляційної інстанції щодо безпідставності неприйняття судом першої інстанції договору суборенди від 18.04.2012 року № 1/8 та акту прийому-передачі до нього стосовно прийняття позивачем в суборенду приміщення, адреса якого вказана в товарно-транспортних накладних пунктом розвантаження меблів, що є порушенням принципу офіційного з'ясування обставин, оскільки у ході розгляду справи відповідачем не підтверджено витребування у позивача та ненадання ним будь-яких документів на підтвердження господарських операції з ТОВ «Мебельна компанія України», зокрема, вказаного договору суборенди.

Також, судом апеляційної інстанції правомірно зауважено про безпідставність посилань відповідача на акт перевірки контрагента позивача, підтриманих судом першої інстанції, які слугували однією з підстав для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з тим, що порушення контрагентом податкового законодавства не може впливати на правомірність формування ТОВ «Домнасервіс» податкового кредиту, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач (генпідрядник/замовник/підрядник) мав господарські правовідносини з:

ТОВ «НВП «МАК» (субпідрядник/підрядник) за: договором субпідряду № 09/04 від 09.04.2012 року щодо виконання власними силами по завданню ТОВ «Домнасервіс» у періоді квітень-грудень 2012 року робіт по відновленню вогнеупорної кладки камер коксування КБ-1 на території ПАТ «МК «Азовсталь» у кількості 40 шт. методом керамічної наплавки в об'ємі, затвердженому генпідрядником, проектно-кошторисною документацією, вартість робіт складає 702 720,00 гривень з ПДВ, договір діє до 31.12.2012 року; договором підряду № 1 від 03.01.2013 року щодо виконання власними та/або залученими силами по завданню ТОВ «Домнасервіс» робіт на території ПАТ «МК «Азовсталь» по технічному обслуговуванню, поточним, капітальним ремонтам обладнання, а також робіт по демонтажу, монтажу обладнання, передбачені графіком проведення ремонтів, договірними цінами та заявками генпідрядника, вартість робіт складає 4 200 000,00 гривень з ПДВ, договір діє до 31.12.2013 року; договором № 121/ОГМ-ДМ від 22.03.2013 року щодо виконання за дорученням ТОВ «Домнасервіс» робіт по відновленню вогнеупорної кладки коксових батарей методом керамічної наплавки, підмазки сколів футеровки коксових камер на території ПАТ «Донецькокс», вартість робіт складає 243 043,00 гривні з ПДВ, договір діє до 31.12.2013 року; договором № 781-ДМ від 01.04.2013 року щодо виконання робіт по поточному ремонту камер коксування КБ-2, 5, 6 на території ПАТ «Запоріжкокс» методом керамічної наплавки, вартість робіт складає 4 155 202,80 гривні з ПДВ, договір діє до 31.12.2013 року; договором № 435/13М-ДМ від 20.05.2013 року щодо виконання за дорученням ТОВ «Домнасервіс» робіт по технічному обслуговуванню (відновленню вогнеупорної кладки коксових батарей методом керамічної наплавки) КБ №5 - КБ №9 на території ПАТ «Авдієвський коксохімічний завод», вартість робіт визначається на підставі узгоджених кошторисів, договір діє до 31.12.2013 року;

ТОВ «ТПК «Памір» (субпідрядник) за: договором субпідряду № 118/7/13 від 03.07.2013 року на капітальні ремонти щодо виконання на доручення ТОВ «Домнасервіс» робіт по капітальному ремонту залізобетонних конструкцій бункера М1, М2 ДФ-1 з заміною захисної футеровки в осях 7-16, рядах Б-Г згідно специфікації на території ПАТ «Північний ГКЗ», вартість робіт складає 524 998,80 гривень з ПДВ, договір діє до 30.04.2014 року; договором на капітальні ремонти № 151/10/13 від 03.10.2013 року щодо виконання по дорученню ТОВ «Домнасервіс» робіт по капітальному ремонту технологічного обладнання згідно переліку на території ПАТ «Північний ГКЗ», сторони допускають при письмовому погодженні підрядника, притягнення субпідрядником спеціалізованих підприємств для виконання окремих об'ємів робіт, роботи виконуються з матеріалів замовника та засобами субпідрядника, вартість робіт визначається специфікаціями та у загальній сумі становить 599 999,59 гривень, договір діє до 31.03.2014 року.

На підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій з ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК «Памір», обумовлених вказаними правочинами, а також правомірності формування податкового кредиту та визначення об'єкта оподаткування позивачем долучено до матеріалів справи копії актів прийому виконаних робіт, приймально-здавальних актів, виписок з відомостей ресурсів до актів виконаних робіт, актів на витрачені матеріали, договірних цін, кошторисів, відомостей ресурсів до кошторису, відомостей залишків матеріалів, розрахунків загальновиробничих витрат, рахунків-фактур, податкових накладних, платіжних доручень та інші.

При дослідженні вказаних документів судом апеляційної інстанцій встановлено, що такі оформлені належним чином, скріплені печатками, дають можливість визначити місце робіт, визначитись зі змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, тобто є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами умов зазначених договорів, реальне здійснення спірних господарських операцій обумовлених ними, а отже мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку.

Додатково, на підтвердження здійснення спірних господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи копії: листів на дозвіл входу робітників ТОВ «НВП «МАК» для виконання робіт, заявок на видачу тимчасових перепусток, довідок про персонал, що виконував роботи та табелі обліку робочого часу, договорів купівлі-продажу перепусток № 0103/11336 від 20.03.2012 року та № 33/2/13 від 06.02.2013 року, платіжних доручень до них, свідоцтв про проходження ввідного інструктажу з охорони праці, платіжних доручень щодо оплати штрафів, які були виставлені за порушення робітниками субпідрядників правил з охорон праці під час виконання оспорюваних робіт, платіжних доручень щодо відшкодування витрат на відрядження, договорів та інше; листів на дозвіл входу робітників ТОВ «ТПК Памір» для виконання робіт, договору підряду № 1153/19/7/13 від 17.07.2013 року, договору № 167/12/13 від 01.09.2013 року по наданню санітарно-побутових послуг в корпусі ПАТ «Північний ГЗК» та інше.

Колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо безпідставності висновків суду першої інстанції щодо невідповідності актів приймання виконаних робіт типовій формі, затвердженої наказом Міністерства статистики України та Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 27.01.1997 року № 26/5, оскільки такий втратив чинність.

Проте, на теперішній час за вимогами ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 так само, як і раніше визначені листами Мінрегіонбуду України «Про застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 09.03.2010 року № 12/19-2-9-21-2368, «Щодо застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 16.03.2010 року № 12/19-3-9-14-295 примірні форми підлягають обов'язковому застосуванню лише при визначенні вартості будівництва та проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. В усіх інших випадках (коли будівництво здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, відмінних від державних коштів) замовники та виконавці робіт можуть застосовувати документи довільної форми, розроблені самостійно, зазначивши в них обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, виконання робіт здійснювалось та фінансувалось не за державні кошти, а тому при складанні актів виконаних робіт сторони не були зобов'язані суворо дотримуватися саме примірних форм № КБ-2в, тобто, мали право змінювати та доповнювати їх, заповнювати їх цілком або у певній частині, при цьому забезпечуючи наявність в них всіх необхідних обов'язкових реквізитів первинних документів.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається та судом першої інстанції не конкретизовано які саме акти виконаних робіт (із зазначенням їх реквізитів) містять певні недоліки.

Окрім того, стосовно підписів, які містяться на договорі субпідряду від 09.04.2012 року № 09/04, договорі підряду від 03.01.2013 року № 1 та договорі купівлі-продажу перепусток на територію ПАТ «МК «Азовсталь» від 06.02.2013 року № 33/2/13, судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що суд не наділений повноваженнями та не має відповідних спеціальних знань для встановлення, якій особі належить підпис на документах. При цьому, у ході апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідно до пункту 5.4.8. Статуту ТОВ «НВМ «МАК» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право першого підпису від імені товариства має генеральний директор, а також виконавчий директор, яким на момент підписання оспорюваних договорів згідно наказу від 01.10.2008 року № 93/к була ОСОБА_6

Таким чином, колегія суддів вважає, що досліджуючи питання щодо реальності здійснення господарських операцій за вказаними договорами з ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір» судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові реквізити, у повній мірі відображають суть, зміст та обсяги таких операцій, тобто є первинними у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому цілком підтверджують фактичне виконання робіт та використання останніх у власній господарській діяльності, чим спростовано висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів реальності виконання сторонами договорів.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент складання податкових накладних зазначені контрагенти позивача мали спеціальну правосуб'єктність, були зареєстровані платниками податку на додану вартість та податку на прибуток, а також перебували в Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців без будь-яких обмежень, мали відповідні ліцензії на виконання будівельних робіт.

Одночасно, судом апеляційної інстанції вірно зауважено про безпідставність тверджень, що контрагенти позивача не мали матеріальних та технічних можливостей виконувати роботи, оскільки на підтвердження відсутності трудових ресурсів не було навіть надано довідок ф.1-ДФ на відповідну вимогу суду, а посилання на акт перевірки ТОВ «ТПК «Памір» та штатний розпис за пізніший період, ніж період вчинення операцій є неправомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність виконання спірних господарських операцій, а тому обґрунтовано визнано правомірність формування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

Стосовно зауважень суду першої інстанції про відсутність дозволів замовника на виконання субпідрядних робіт, а також документів, які б підтверджували перетин працівників, машин субпідрядників на контрольно-пропускних пунктах замовника, то судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що вказані документи не віднесено до обов'язкових документів ведення податкового чи бухгалтерського обліку.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивачем було долучено до матеріалів справи, однак не враховано судом першої інстанції, заявки на оформлення тимчасових перепусток, на необхідність наявності яких наполягав податковий орган у акті перевірки, листи про дозвіл входу на територію об'єктів робіт, табелі робочого часу та інше. Поряд з цим, неможливість надання позивачем документів, які б підтверджували перетин працівників, машин субпідрядників контрольно-пропускних пунктів замовника обумовлена тим, що вказаними документами є відповідні перепустки, які мали видаватись безпосередньо робітникам контрагента позивача і згідно умов договорів мали повертатись замовникам.

Також, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись із посиланнями відповідача на недійсність укладених між позивачем та його контрагентами договорів, оскільки, надаючи оцінку господарським правовідносинам і вказуючи в акті перевірки на нікчемність правочину, податковий орган виходить за межі своєї компетенції.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач (покупець) мав господарські правовідносини з: ПП «Ларі-Інвест» (постачальник) за договором № 25/03 від 25.03.2012 року, за умовами якого позивачем було придбано всього 54 пари спецвзуття на загальну суму 8456,11 гривень з ПДВ; ПП НВФ «Юнівер-Груп» (постачальник) за договором № 92 А від 12.09.2012 року, за умовами якого позивачем було придбано 10 шт. з'єднань рукавів зарядної машини к. СР.000СБ, 2011-2012 років випуску загальною вартістю 12 000,00 гривень з ПДВ.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій, обумовлених вказаними правочинами, позивачем долучено до матеріалів справи копії накладних, податкових накладних, видаткової накладної, прибуткових ордерів, рахунків, рахунку-фактури та платіжних доручень, зауважень та юридичних дефектів щодо яких під час перевірки виявлено не було, оскільки акт перевірки не містить відповідних висновків з цього приводу.

Додатково, на підтвердження використання придбаного у ПП «Ларі-Інвест» товару в межах власної господарської діяльності позивачем долучено перелік професій і посад, яким безкоштовно видається спецодяг та спецвзуття, штатний розклад робочих ТОВ «Домнасервіс», списки робочих з підписами про отримання спецодягу та спецвзуття зі складу.

При цьому, судами встановлено, що придбане позивачем у ПП НВФ «Юнівер-Груп» обладнання було в подальшому реалізовано ПАТ «ЦГЗК», що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунком, видатковою накладною, дорученням ПАТ «ЦГЗК» на отримання обладнання, переліком цінностей, що належить отримати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність та товарність спірних господарських операцій, такі об'єктивно призвели до руху активів позивача та зміни його майнового стану, а тому, придбавши товари для використання у власній господарській діяльності та сплативши у їх вартості суми податку на додану вартість, позивачем правомірно віднесено сплачені суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту підприємства та враховано суми витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Також, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що не заслуговують на увагу висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з вказаними контрагентами, оскільки такі ґрунтуються виключно на висновках актів перевірок контрагентів позивача, отриманих від іншої податкової інспекції, без оцінки самих господарських операцій між підприємствами, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

Разом з тим, відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» на час укладання та дії договорів з ТОВ «Домнасервіс» не були зареєстровані в установленому порядку як платники податку на додану вартість, не мали право укладати угоди, виписувати та надавати податкові накладні, були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не виконували свої зобов'язання за договорами з позивачем.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, та не правильного вирішення справи, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано скасовано постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволено позовні вимоги ТОВ «Домнасервіс» в цій частині, а в іншій частині постанову залишено без змін.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено висновків, що стали підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року у справі № 804/13153/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: (підпис) М.І. Костенко
(підпис) І.В. Приходько