Справа № 2-а-586/10
Суддя: Махіборода Н. О.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м. Запоріжжя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2010р. Ленінський райсуд м. Запоріжжя у складі:

головуючої - МАХІБОРОДА Н.О.;

при секретарі - МИХАЙЛОВСЬКОМУ Д.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконною бездіяльність УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період часу 2006-2008рр. та зобовязати УПФУ виплатити цю перераховану суму державної соціальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

23.12.2009р. позивачка, яка має статус «дитина війни», звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про поновлення строку звернення до суду, визнання неправомірною бездіяльність УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період часу 2006-2008рр. та з вимогою про зобовязання УПФУ виплатити на імя позивачки перераховану суму державної соціальної допомоги.

Позивачка в своєму позові вказала, що як «дитина війни», відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" вона має право на отримання матеріальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідачем було порушено її право, суму державної соціальної допомоги позивачка отримувала значно нижчу, ніж розмір, вказаний у Законі, у звязку з чим, вона змушена була звернутись до суду з даним позовом і вимагати стягнути з відповідача суму державної соціальної допомоги за період часу з 2006р. по 2008р.

Представник відповідача проти позову заперечує і пояснив суду, що в бюджеті України на 2006р., 2007р. не передбачалась виплата вищезгаданих сум, т.я. урядом України не впроваджувався порядок надання пільг «дітям війни» і механізм виплати підвищення матеріальної допомоги. Підвищення пенсії «дітям війни» нараховується тільки з 01.01.2008р. з урахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет на 2008р.» та постанови Кабміну України від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Тому, позивачці виплачується сума державної соціальної допомоги в повному обсязі, відповідно до вищезгаданих документів.

Вислухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

позивачці ОСОБА_1, 01.12.1939р.н., встановлений статус "дитина війни" /а.с.9/. З 1989р. вона отримує пенсію за віком.

Верховною Радою України 18.01.2004р. прийнятий Закон України „Про соціальний захист дітей війни". Закон набрав чинності з 01.01.2006р. Ст.6 даного Закону передбачено, що «дітям війни» пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Закони України «Про Державний бюджет на 2006р.» від 20.12.2005р. та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний Бюджет на 2006р.» від 19.01.2006р. неконституційними не визнані та діяли протягом 2006р. Тому, суд не має підстав вважати позовні вимоги позивачки, в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Позивачка звернулась до суду з позовом лише 23.12.2009року, хоча про порушення своїх прав дізналась ще на початку 2008року, однак через свій вік та стан здоровя не мала змоги раніше звернутись до суду. Однак, згідно ст. 99 ч.2 КАС України, для звернення до суду встановлений річний строк з моменту, коли особа дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та оскільки позивачка не в повному обсязі отримувала підвищення пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому вона мала звернутись до суду з позовом ще у 2008році, а оскільки нею вказаний строк пропущений, тому суд вважає, що в частині вимог, про визнання незаконною бездіяльності відповідача по виплаті підвищення пенсії за 2007рік, позивачці слід відмовити, та зобовязати зробити перерахунок тільки за 2008 рік.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України № 107-VI «Про державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», текст статті 6 Закону України № 2195-IV викладено в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх виробом згідно з одним із законів.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищують на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008року були відсутні, оскільки позивачці пенсія виплачувалась у збільшеному розмірі: у січні березні 2008року на 47 грн., щомісячно (10 % від 470грн. прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність), а в квітні на 48,10 грн., тому позовні вимоги за цей період не підлягають задоволенню.

Проте, Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008року визнано неконституційним положення закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік» № 107-VI від 28 грудня 2007року, щодо викладення положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-VI в новій редакції.

Таким чином, відновлено дію ст.. 6 Закону України № 2195-IV.

Ст. 58 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі: з 1 січня 470грн., з 1 квітня 481грн., з 1 липня 482грн., з 1 жовтня 498грн.

Таким чином, відповідач повинен був провести позивачці підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідачко до вимог ст. 6 Закону, починаючи з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року.

Отже, суд вважає, що відповідач, починаючи з 22 травня 2008року неправомірно застосовує п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008року, якою встановлено, що «дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії виплачується підвищення у розмірах: з 22 травня 48,1грн., з 01 липня 48,2грн., з 01 жовтня 49,8грн., бо ці положення протирічать Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008року.

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивачки до суду.

Разом з тим, суд вважає за можливе вирішити спір по суті з метою захисту прав позивачки, їх відновлення, недопущення судової тяганини та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачці надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003року за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008року, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період позивачці у меншому розмірі, ніж передбачено зазначеними нормами закону або не виплачена.

Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачці, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені у встановленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення, щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст. 6 Закону, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачки.

Керуючись статтями 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо своєчасного перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період часу з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період часу з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На постанову суду, протягом 10 днів, може бути подана заява про апеляційне оскарження, а потім, протягом 20 днів після надання заяви, може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

СУДДЯ: