Справа № 2а/0470/3974/12
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/59650/14

К/800/939/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача),Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача Пантюхіної Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр»

та Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року у справі № 2а/0470/3974/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр»

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби,

Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Новопавлівський гранітний кар'єр» (далі - Товариство) звернулось в суд з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - Інспекція), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі -Управління), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2012 року № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн. по основному платежу з застосуванням 131 936 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- зобов'язати Інспекцію надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн.;

- зобов'язати Управління перерахувати кошти у розмірі 263 872 грн. з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок Товариства протягом п'яти операційних днів після отримання висновку Інспекції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року позовні вимоги Товариства задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2012 року № в частині зменшення Товариству бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за грудень 2011 року на суму 193 142 грн. 78 коп. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 96 571 грн. 39 коп.; зобов'язано Інспекцію надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 193 142 грн. 78 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення; апеляційну скаргу Інспекції задоволено частково: постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Інспекції надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 193 142 грн. 78 коп.; у цій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено; в решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року у справі залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інспекція також не погодилася із рішеннями судів попередніх інстанції та, подавши касаційну скаргу, просила їх скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу Інспекції з доводами та вимогами податкового органу не погодився, просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заперечення на касаційну скаргу позивача не надходили, що не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та часткового задоволення касаційної скарги Інспекції з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (рядок 23.1 декларації з податку на додану вартість) по декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення, що декларувалося у листопаді 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 03 березня 2012 року № 248, згідно з яким позивачем порушено вимоги пунктів 200.3, 200.4, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України.

Підставою для висновків, викладених в акті перевірки, про порушення позивачем податкового законодавства, був встановлений в ході перевірки факт неможливості підтвердити або спростувати факт порушення контрагентами-постачальниками продавців своїх податкових зобов'язань щодо обґрунтованості заявлених позивачем сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та факту сплати коштів постачальникам у повному обсязі.

На підставі акта перевірки Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2012 року № , яким зменшено товариству бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2011 року на суму 263 872 грн. та застосовано до платника податків штрафні(фінансові) санкції в сумі 131 936 грн.

Згідно з обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій, відповідно до податкової декларації позивача з податку на додану вартість за грудень 2011 року, залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 22 декларації), становить 1 910 925 грн., з яких 263 872 грн. заявлено платником податків до відшкодування на його рахунок у банку (р. 23.1 декларації).

Згідно додатку 2 до зазначеної податкової декларації, сума від'ємного значення, заявлена платником податків до відшкодування на розрахунковий рахунок у грудні 2011 року в розмірі 263 872 грн., була фактично сплачена ним у листопаді 2011 року.

На підтвердження фактичної сплати постачальникам у заявлених періодах 2011 року коштів позивачем надано первинні документи.

Водночас, згідно акта перевірки, загальна сума, яка була фактично сплачена платником податків постачальникам товарів (послуг) в листопаді 2011 року, становить 193 142 грн. 78 коп.

Роблячи висновок про необхідність скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за грудень 2011 року на суму 193 142 грн. 78 коп. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 96 571 грн. 39 коп., попередні судові інстанції виходили із документальної підтвердженості факту сплати позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 193 142 грн. 78 коп. в ціні придбаного товару. При цьому суди зазначили про не підтвердження позивачем решти заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість з підстав ненадання документів про таку сплату до перевірки, що проведена Інспекцією, та з таких підстав відмовили у задоволенні позовної вимоги про скасування спірного податкового повідомлення-рішення в іншій частині.

Зробивши висновок про документальне підтвердження факту сплати позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 193 142 грн. 78 коп., суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про зобов'язання Інспекції надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 193 142 грн. 78 коп.

Із необхідністю задоволення названої позовної вимоги суд апеляційної інстанції не погодився та зазначив, що заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання Інспекції надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість, так і щодо зобов'язання Управління перерахувати кошти з бюджетного рахунку на банківський рахунок позивача після отримання висновку Інспекції, не відповідають встановленому законом способу захисту права на отримання платником податку бюджетного відшкодування.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, зробленими з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Зі змісту наведених норм слідує, що визначальним фактором, що впливає на виникнення у платника податку на додану вартість права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в наступному податковому періоді є фактична оплата ним сум такого податку постачальникам товарів (послуг) у попередніх податкових періодах та фактичне здійснення господарських операцій, на підставі яких формувався податковий кредит.

При цьому чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит та бюджетне відшкодування у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

За умови не доведення відповідачем факту узгодженості дій платника податків із недобросовісними постачальниками з метою отримання необґрунтованої вигоди, сама по собі відсутність у податкової інспекції інформації щодо результатів зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії не впливає права на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Разом з тим, попередні судові інстанції наведеному оцінки не надали і не перевірили обставин фактичної наявності у позивача документальних підтверджень розміру податкового кредиту, на підставі якого заявлено бюджетне відшкодування, та не встановили чи були реальними господарські операції, на підставі яких формувалися дані податкового обліку Товариства.

До того ж, слід відмітити, що чине на час виникнення спірних правовідносин податкове законодавство не обмежувало період подання платником необхідних первинних документів тільки часом проведення податкової перевірки, а відтак при розгляді вказаного спору суди мали досліджувати всі наявні у платника податків документи, надані останнім на підтвердження факту обґрунтованості заявленої суми податку на додану вартість до відшкодування та з урахуванням принципу офіційного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, мали би вчинити активні дії щодо витребування всіх доказів, на підставі яких встановлюються обставини обґрунтованості чи необґрунтованості висновків податкового органу.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Слід зазначити, що вирішення позовних вимог про зобов'язання Інспекції надати Управлінню висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн. та зобов'язання Управління перерахувати кошти у розмірі 263 872 грн. з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок Товариства протягом п'яти операційних днів після отримання висновку Інспекції залежать від законності чи протиправності податкового повідомлення-рішення, а відтак оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр» задовольнити.

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року скасувати і направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак