Справа № 820/19448/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ К/800/26867/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТЕКС-КМ» до Харківської митниці Міндоходів про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ТОВ «СТАРТЕКС-КМ» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці Міндоходів про скасування рішення, в якому просило:

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Харківської митниці Міндоходів від 08.10.2014 року № 807000003/2014/001616/2;

- скасувати картку відмови Харківської митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807100000/2014/00838 від 03.10.2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року адміністративний позов ТОВ «СТАРТЕКС-КМ» було задоволено. Скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Харківської митниці Міндоходів від 08.10.2014 року № 807000003/2014/001616/2. Скасовано картку відмови Харківської митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807100000/2014/00838 від 03.10.2014 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року апеляційну скаргу Харківської митниці Міндоходів залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2015 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі Харківська митниця Міндоходів, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Харківської митниці Міндоходів задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що між позивачем та SHAOXING PAWUKE TEXTILE CO., LTD (CHINА), Китай (постачальник) укладений контракт № SPD14002 від 17 березня 2014 р., відповідно до умов якого постачальник передає у власність ТОВ „СТАРТЕКС-КМ" тканину поліестерову щільністю 55г/м2 та тканину поліестерову щільністю 75г/м2, відповідно до комерційного рахунку-фактури та пакувального листа.

Згідно рахунку-фактури, постачальник по контракту визначив ціну за тканину поліестерову щільністю 55г/м2 - 0,41 долара США за погонний метр, та за тканину поліестерову щільністю 75г/м2 - 0,54 долара США за погонний метр.

Для митного оформлення товару позивачем до митного органу було подано митну декларацію № 807100000/2014 - 3732 та документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: контракт № SPD 14002 від 17.03.2014 року, комерційний рахунок-фактуру № SPD 14004 від 07.08.2014 року, пакувальний лист б/н від 07.08.2014 року, сертифікат якості на тканину полієстерову щільністю 55 г/м2, сертифікат якості на тканину полієстерову щільністю 75 г/м2, морська накладна на товар № NDAG4QS00, сертифікат походження товару AQSIQ 140667662, транспортна СМК № 7338, китайська експортна декларація на товар, прайс-лист від виробника, калькуляція на товар, підтвердження сплати за товар, висновок Державного підприємства «Державний Інформаційно-Аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» щодо цінової експертизи на імпортну поставку тканини полієстерової.

Митну вартість товару декларантом було визначено за основним методом - за ціною договору щодо товарів, що імпортуються (вартість операції), у розмірі 227083,79 грн.

При проведенні перевірки, митний орган вважаючи, що документи, надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, не містять усіх необхідних відомостей стосовно якісних характеристик, а числове значення заявленої митної вартості неможливо перевірити шляхом проведення розрахунку, запропонував позивачу надати додаткові документи.

В рішенні про коригування митної вартості товарів від 08.10.2014 року № 807000003/2014/001616/2 відповідачем було зазначено, що зазначену декларантом митну вартість, товару не може бути визнано у зв'язку з тим, що документи, надані на підтвердження митної вартості, містять розбіжності, не містять усіх необхідних характеристик, тобто всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Також не подано додаткові документи, витребувані відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України. Митну вартість товару скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу (митна декларація від 26.09.2014 року № 500060001/2014/32639), а також винесена картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи частини 1 статті 52 Митного кодексу України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно із частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товару визначено у статті 53 Митного кодексу України.

Згідно із частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми колегія суддів дійшла висновку про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. При цьому імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Виходячи з вимог наведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, наведені приписи зобов'язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей та зазначення документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця зобов'язана вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України передбачений обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Згідно із частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості; неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу); невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Судами встановлено, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митний орган зазначив, що документи, надані на підтвердження митної вартості, містять розбіжності, не містять усіх необхідних характеристик, тобто всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Також не подано додаткові документи, витребувані відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України.

Отже, митний орган не вказав, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiдно надати для підтвердження того чи іншого показника митної вартості товару, що є порушенням вимог статті 54 Митного кодексу України, а також не дає можливості декларанту визначитися, які документи необхідно надати митному органу у разі обґрунтованих сумнівів митного органу для підтвердження заявленої митної вартості товару чи погодитися з діями митниці.

Виходячи з приписів статті 53 Митного кодексу України, наведені відповідачем доводи в оскаржуваному рішенні щодо непідтвердження декларантом заявленої митної вартості товару не являються обґрунтованими.

Разом з тим, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак, всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчать про протиправність рішення відповідача щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів. Тому сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею необхідності у поданні додаткових документів, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відмовляючи позивачу в митному оформленні товару за 1 методом, митний орган послався на наявність сумніву в правильному визначенні заявленої митної вартості та на неподання позивачем всіх додатково витребуваних документів, при цьому відповідачем був застосований другорядний метод визначення митної вартості товару - резервний

При цьому, митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Посилання відповідача на відомості спеціалізованої бази даних ЄАІС ДМСУ щодо іншої вартості подібних товарів є недостатніми підставами для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає вірними висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що у відповідача були в наявності документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною угоди, недоведеності митним органом обґрунтованого сумніву щодо заявленої митної вартості товару та необхідності надання декларантом додаткових документів, а також необґрунтованості визначення митної вартості за другорядним методом, відповідач при прийнятті оскаржуваних рішення про визначення митної вартості товару допустив порушення діючого митного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТЕКС-КМ» до Харківської митниці Міндоходів про скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз