Справа № 819/61/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/61/16

22 березня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача Сліворського О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_8 до Лановецький районний відділ Управління МВС України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду із адміністративним позовом до Лановецький РВ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання дій Лановецького РВУ МВС України в Тернопільській обласі по нарахуванню одноразової грошової допомоги, зобовязання донарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, в тому числі і за час затримки такої виплати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовували порушенням відповідачем норм п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, а саме, не вірно визначено період, що передує даті звільнення зі служби. Також вважають, що внаслідок таких дій, відповідачем порушено вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, щодо строків своєчасності проведення розрахунків.

В судовому засіданні позивачі, їх представник поданий позов підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення. Вважає дії відповідача законними і обґрунтованими. Пояснив, що дія норм Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, на порушення щодо застосування яких посилається позивач, не розповсюджуються на них. Наголосив також, що порушення строків, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України не відбулось. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від 6.11.2015 р. № 323 о/с, згідно з п. 10 та 11 розділу IX Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 6.11.2015 р. у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) звільнено:

капітана міліції ОСОБА_3 (М-069154), дільничного інспектора міліції сектору ДІМ МТБ Лановецького РВУ МВС, з виплатою компенсації за 22 доби невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення складає 15 років 03 місяці 05 днів;

майора міліції ОСОБА_7 (М-069952), старшого дільничного інспектора міліції сектору ДІМ МГБ Лановецького РВУ МВС. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення складає 18 років 04 місяці 00 днів;

старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 (М- І 069775), оперуповноваженого КМСД Лановецького РВУ МВС. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення складає 12 років 11 місяців 20 днів (а. с. 15-17).

При звільненні позивачам нараховано та виплачено вихідну допомогу: ОСОБА_3 в розмірі 23 418,30 грн., ОСОБА_7 в розмірі 31 943,07 грн.; ОСОБА_8 в розмірі 18 195,60 грн. ( а. с. 18-23).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивачами було оскаржено їх до суду.

Правовий і соціальний статус, умови проходження служби працівників міліції, розміри і порядок виплати їм грошового та пенсійного забезпечення регулюються Законами України «Про міліцію», «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Пунктом 10 Порядку № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються, в тому числі і які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом при розгляді даної справи, та не заперечується сторонами, а відтак, не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 72 КАС України, при звільненні позивачам нараховано та виплачено вихідну допомогу: ОСОБА_3 в розмірі 23 418,30 грн., ОСОБА_7 в розмірі 31 943,07 грн.; ОСОБА_8 в розмірі 18 195,60 грн.

Як вбачається зі змісту розрахунків вищезазначеної вихідної допомоги, при здійсненні розрахунків, вимоги п. 10 Порядку № 393, щодо відсоткового розміру такої допомоги відповідачем дотримано.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі посилаються на порушення відповідачем при здійсненні такого розрахунку вимог абз. 1-3 та 7 п. 7 Порядку № 393.

Відповідно до абз. 1-2 п. 7 Порядку № 393, пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Абзацом 6 Положення № 393 встановлено, що військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відрядженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших цивільних підприємств, установ та організацій, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обчислюється виходячи з відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання), відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за останньою штатною військовою посадою за місцем служби перед звільненням.

Також позивачі посилаються на порушення відповідачем абз. 7 п. 7 Порядку № 393, в якому зазначено, що щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія враховуються в середніх розмірах фактичних виплат за аналогічною посадою (посадами) в тому органі, з якого особа була відряджена, за календарний місяць, який передує даті звільнення із служби.

Аналізуючи встановлені судом обставини у справі та співставляючи їх із вищенаведеними приписами Порядку № 393, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються норми абз. 1-3 та 7 п. 7 Порядку № 393, оскільки їх дія поширюється щодо порядку обчислення пенсії.

Також слід зазначити, що приписи п. 7 Порядку № 393 також не підлягають до застосування у спірних правовідносинах, оскільки вказана норма застосовується щодо осіб, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших цивільних підприємств, установ та організацій, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, а не звільнених з ОВС, виходячи з його системного тлумачення абз. 7 та абз. 6 Порядку № 393.

Позивачі у клопотанні про збільшення позовних вимог посилаються на вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП.

Відповідно до п. 2 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівнюваних до них осіб (рядовий та начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відтак, норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України із зазначених вище підстав, не поширюються на осіб, що проходять службу в органах внутрішніх справ. Аналогічну правову позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.10.2013 р. у справі № К/9991/64031/11, від 30.10.2012 у справі № К-18026/09, від 22.01.2009 у справі № К-34369/06.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджених в судовому засіданні належними та допустимими доказами, дає суду підстави із врахуванням критеріїв оцінювання рішення суб'єкта владних повноважень, які містяться у ч. 3 ст. 2 КАС України, визнати позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи, і такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 28.03.2016 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.