Справа № 814/333/16
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

22 березня 2016 року Справа № 814/333/16

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Гордієнко Т. О. розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 56500

доТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. В.Морська, 41, м. Миколаїв, 54030

прозобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області про визнання протиправною відмову відповідача від 05.02.2016 року у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позивач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що на день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1 чинне законодавство не містило норми, яка б регулювала право позивача на отримання вихідної допомоги.

Відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Позивач з 10.07.1990 року працювала виконуючою обов'язки судді Вознесенського районного суду Миколаївської області. 24.12.1992 року була обрана суддею Вознесенського районного суду Миколаївської області строком на 10 років. Постановою Верховної ради України від 17.04.2003 року була обрана суддею Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. 23.03.2004 року у зв'язку з ліквідацією Вознесенського районного суду та створенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області була переведена суддею Вознесенського міськрайонного суду.

06.03.2014 позивач подав заяву про звільнення його з посади судді, у зв'язку з виходом у відставку.

Звільнення позивача з посади судді було розглянуто Верховною Радою України 16.07.2015 та прийнято відповідну постанову, а наказом голови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.07.2015 № 31-о її було відраховано зі штату суду.

Відповідно частини 1 статті 109 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною 1 статті 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вказана норма втратила чинність згідно із Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01.04.2014.

Позивач обґрунтовує позов тим, що з прийняттям Верховною Радою України Закону України " Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" № 1166 всупереч Конституції України та рішень Конституційного Суду України було скасовано складову соціального захисту судді - право на вихідну допомогу.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюються Законом України "Про статус суддів". Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Це рішення не містить будь-яких посилань стосовно вихідної допомоги.

Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N 10-рп/2013, 19.11.2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015 року).

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності відповідно до якого, суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України.

Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, законодавець виключив ст.136 Закону України " Про судоустрій та статус суддів". Конституційним Судом України ця норма не визнана неконституційною.

Оскільки, на час звільнення позивача стаття 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", яка регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила чинність відповідно до Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Викладене свідчить про те, що станом на день звільнення законодавством не було передбачено право позивача на отримання вихідної допомоги, оскільки ця норма права була виключена із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" з 01.04.2014 року.

Посилання позивача на те, що відповідач порушив його права, є безпідставним, оскільки він діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 11, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Гордієнко