Справа № 279/10595/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Волкова Н.Я.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"28" березня 2016 р. Справа № 279/10595/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Одемчука Є.В.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "11" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дію ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльності виконавчого комітету Коростенської міської ради щодо відмови в скасуванні та скасування рішення №111 від 19.04.1995 року про аварійність будинку АДРЕСА_2.

В подальшому просив визнати відмову виконавчого комітету Коростенської міської ради, викладену у листі від 10.07.2015 р. № 02-14/1695, у скасуванні рішення №111 від 19.04.1995 року про аварійність будинку АДРЕСА_2, протиправною та зобов'язати виконавчий комітет Коростенської міської ради скасувати вказане рішення (а.с.64-65).

Змінивши предмет позову, остаточно просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Коростенської міської ради стосовно не виключення квартири АДРЕСА_1 зі статусу аварійного та зобов'язати виконавчий комітет Коростенської міської ради виключити житло в будинку АДРЕСА_2 зі статусу аварійного (а.с.70-71).

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Бездіяльність Виконавчого комітету Коростенської міської ради з нерозгляду звернення ОСОБА_4 від 11.06.2015 року про виключення квартири АДРЕСА_2 визнано протиправною. Зобов'язано виконавчий комітет Коростенської міської ради розглянути звернення ОСОБА_4 від 11.06.2015 року про виключення квартири АДРЕСА_2. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про задоволення позову в останній редакції. Зазначає, що спірне рішення ґрунтується на акті, складеному неповноважною комісією, вказане житло придатне до експлуатації, а квартира не є аварійною, що є підставою для виключення відповідачем житла зі статусу аварійного.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 1987 року постійно проживав в АДРЕСА_2. Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради № 111 від 19.04.1995 року "Про затвердження акту технічних висновків обстеження житлового будинку по АДРЕСА_2" житловий будинок по АДРЕСА_2, процент зносу якого становить 81, 2 %, за зверненням ОСОБА_4 визнано аварійним. Вказане рішення є чинним, оскільки не скасоване.

Будучи зареєстрованим за вказаною адресою та маючи на меті приватизувати квартиру АДРЕСА_2, 11 червня 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до міського голови м.Коростеня із заявою про скасування рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради № 111 від 19.04.1995 року та/або виключення зазначеного житла зі статусу аварійного та такого, що загрожує обвалом.

У листі від 10.07.2015 р. № 02-14/1695 виконавчий комітет Коростенської міської ради повідомив заявника, що питання аварійності будинку в цивільному порядку у суді не розглядалось, а на виконання вказаного рішення суб'єкта владних повноважень ОСОБА_4 забезпечений впорядкованим житлом.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції не звернув увагу на сутність позовних вимог в останній редакції, що полягала не у визнанні протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язанні розглянути звернення позивача, а у визнанні протиправною бездіяльності відповідача стосовно не виключення квартири АДРЕСА_1 зі статусу аварійного та зобов'язанні виключити житло в будинку № 8 по вулиці Щорса в м. Коростені зі статусу аварійного, що фактично є абсолютно різнорідними за юридичною сутністю. Адже, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 15 Житлового кодексу України, статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад; здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов.

Отже, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління житловим фондом, який віднесений до комунальної власності.

Відповідно до статті 112 Житлового кодексу України якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним нормам. Для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради призначає комісію, склад якої визначається п.6 зазначеного положення. Відповідно до п. 8 вказаного положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

На виконання делегованих Коростенською міською радою повноважень, районною радою за потребою створюються постійнодіючі технічні комісії, повноваження та склад яких затверджується рішенням виконавчого комітету відповідної районної ради.

З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин майно у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 29,8 кв м за адресою: АДРЕСА_3 належить до комунальної власності Коростенського міськвиконкому (а.с.29), зважаючи на що слід вказати на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем у адміністративному процесі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт, що вона є суб'єктом відповідних відносин, та на неї поширюється протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спір, порушений позивачем, є за своєю сутністю цивільно-правовим, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм чинного законодавства щодо протиправності дій відповідача, колегія суддів вважає, що Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в контексті статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» не може вважатись таким у вказаній справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "11" лютого 2016 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_4,11500

3- відповідачу/відповідачам: Виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області вул. Грушевського,22,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

4-представнику позивача - ОСОБА_3, АДРЕСА_5,