Справа № 805/4994/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - Васильєва Ірина Анатоліївна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року справа №805/4994/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., Василенко Л.А.

Секретар судового засідання Борисов А.А.

За участі позивача ОСОБА_4 (особисто)

За участі представника позивача ОСОБА_5 (особисто)

За участі представника відповідача 1, відповідача 2 - Довбиш В.М. (на підставі довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 р. у справі № 805/4994/15-а (головуючий І інстанції Тарасенко І. М.) за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області , Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визнання частково незаконним наказу від 06 листопада 2015 року, зобов'язання виплатити середнє забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) в якому просив з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути з відповідача Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 11687,28 грн. та одноразову грошову допомогу в розмірі 23451, 45 грн.; зобов'язати відповідача Слов'янський МВ ГУМВС України в Донецькій області виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по момент проведення розрахунку (а.с. 3-6; 62).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу в розмірі 6703, 13 гривень, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 68-70).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій просив змінити постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, стягнути на його користь з відповідача грошове забезпечення за період з 16.07.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 7855,02 грн. Стягнути з відповідача на його користь одноразову вихідну допомогу в розмірі 20324,59 грн. замість 6703,13 грн.; зобов'язати відповідача Слов'янський МВ ГУМВС України в Донецькій області виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по момент проведення розрахунку (а.с. 74-77).

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що приймаючи спірну постанову, судом першої інстанції не були враховані висновки Верховного суду України щодо правильного застосування вимог ст. 236 КЗпП України крім того щодо особливостей застосування норм загального та спеціального законодавства щодо спірних правовідносин. Крім того, апелянта наполягає на тому, що розрахунок грошового забезпечення за період з 16.07.2015 року по 06.11.2015 року зроблений невірно, а саме повинен становити 114 днів х 102,52 грн. = 11687, 28 грн., отже відповідач повинен був сплатити саме цю суму, а не 3832, 26 грн., яку було фактично сплачено. Отже стягненню з відповідача на його користь підлягає сума (11687, 28 - 3832, 26 грн.) = 7855,02 грн. Крім того, в доводах апеляційної скарги апелянт послався на те, що суд першої інстанції помилково визначив розмір одноразової грошової допомоги 6703, 13 грн., оскільки відповідно до наказу про обчислення вислуги років, на момент звільнення 06.11.2015 року у календарному обчисленні становить 13 років 2 місяці 21 день, таким чином її розмір становить (3126, 86 :2) х 13=20324, 59 грн. Судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем було неправомірно визначене грошове забезпечення за вересень-жовтень 2015 року, та відповідно неправомірно розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні у меншому розмірі, ці обставини випливають із позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення за період часу з 16.07.2015 року по 06.11.2015 року. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по момент проведення розрахунку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог ст. 117 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача 1- Головного управління МВС України в Донецькій області та відповідача 2 - Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області - Довбиш В.М. в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до Наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 1535 о/с від 12.08.2014 року ОСОБА_4 звільнений з органів внутрішніх справ.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року по справі № 808/7019/14 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_4. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.08.2014 року № 1535 о/с в частині звільнення капітана міліції старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Слов'янського управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_4 у запас з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_4 на посаді з 13.08.2014 року та стягнуто на його користь з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2014 року по 15.07.2015 року у розмірі 34 321, 11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 14-19). Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 56-61). На виконання рішення суду та відповідно до Наказу № 331 о/с від 03.11.2015 року позивача поновлено на посаді старшого дільничного інспектора міліції Черкаського МВ Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області з 13.08.2014 року (а.с. 20).

Наказом № 354 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, через скорочення штатів з 06 листопада 2015 року (а.с. 21).

Відповідно до довідки Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) ГУ МВС України в Донецькій області № 822/303/06-2016 від 27.01.2016 року ОСОБА_4 нараховано одноразова грошова виплата при звільненні у розмірі 6703, 13 грн. (а.с. 53).

Як встановлено судом першої так і апеляційної інстанції постанову Запорізького окружного адміністративного суд від 15 липня 2015 року якою зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_4 на посаді з 13 серпня 2014 року, фактично виконано 03 листопада 2015 року (наказ № 331 о/с) (а.с. 20).

Отже спірним у даній справі є питання застосування до спірних правовідносин вимог ст. 236 Кодексу Законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд зробив висновок про те, що з набранням чинності судових рішень, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем перейшли у виконавчу сферу. Отже відновлення прав позивача повинно здійснюватися шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі, який може бути здійснений Запорізьким окружним адміністративним судом.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже приймаючи до уваги, те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року про поновлення на роботі позивача було виконано тільки 03.11.2015 року, то позивач має право відповідно до ст. 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 23 червня 2015 року (21-63а15), щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції вимог ст. 236 КЗпП України.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з розрахунком суми середнього заробітку наведеного позивачем як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі з урахуванням того, що затримка виконання судового рішення щодо поновлення на роботі становить 111 днів замість 114 днів як рахує позивач, оскільки особа вважається поновленою, як вказувалося вище, з дня видання наказу, а не з для ознайомлення з ним. Отже сума середнього заробітку становить (111 днів х 102,52 грн.) - 3832, 26 грн. =7547, 46 грн. Середньоденне грошове забезпечення на час звільнення складає 102,52 грн. відповідно до довідки Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 14 липня 2015 року № 15/8401 (а.с. 12). Відповідно до довідки від 27.01.2016 року № 822/303/06-2016, позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення за період з 16.07.2015 року по 06.11.2015 року - 3832,26 грн. (а.с. 53).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги у розмірі 23451,45 грн. судова колегія зазначає наступне. Суд першої інстанції стягнув з відповідача Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 6703, 13 гривень, нараховану відповідно до довідки від 27.01.2016 року № 822/303/07-2016. Апелянт не погодився з судовим рішенням в частині саме визначення розміру одноразової грошової допомоги.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне. Відповідно до п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення і виплату пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до наказу № 7 о/с ак від 07.12.2015 року Головного управління МВС України в Донецькій області, вислуга років на 06 листопада 2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги ОСОБА_4 становить 13 років 02 місяці 21 день, у пільговому обчисленні 15 років 08 місяців 12 днів (а.с. 48).

Отже розмір одноразової грошової допомоги становить (3126,86:2)х 13=20324,59 грн. Середнє грошове забезпечення для розрахунку враховано відповідно до довідки відповідача від 14.07.2015 року за останні два місяці на час звільнення за червень 2014 року та липень 2014 року (два місяці коли позивач фактично працював) 3126,86 грн. (а.с. 12). Судова колегія вважає неможливим застосування при розрахунку середнього заробітку визначеного в довідці від 27 січня 2016 року № 822/303/06-2016, визначеного за вересень і жовтень 2015 року (1031,25 грн.) оскільки в зазначені місяці позивач фактично не працював, оскільки поновлений на посаді був (на виконання рішення суду) тільки 03.11.2015 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день фактичного розрахунку, судова колегія зазначає наступне. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вказаної позовної вимоги послався на те, що порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та умови грошового забезпечення цих осіб встановлені спеціальними нормативно-правовими актами, тому положення ст. 117 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, суд першої інстанції послався на вимоги п.1.12 Наказу МВС № 499 від 31 грудня 2007 року, який передбачає, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ несвоєчасно або виплачене їм у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на це право. З цього приводу судова колегія зазначає наступне. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавством підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та не заперечується сторонами, після поновлення позивача 03 листопада 2015 року на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, позивача було звільнено з 06 листопада 2015 року за пунктом 64 «г» скорочення штатів (наказ № 354 о/с). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судова колегія вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на вимоги наказу МВС № 499 від 31.12.2007 року, оскільки Інструкція про порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена вказаним наказом не містить вимог щодо строків розрахунку з працівником під час його звільнення та відповідальності за це уповноваженого органу. Отже як підтвердив представник відповідача станом на дату звільнення не було проведено з ОСОБА_4 повного розрахунку. Отже позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з 06.11.2015 року по 29.03.2016 року (дата ухвалення судового рішення) 144 дн.х 102,52 грн.= 14762,88 грн.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального прав, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 805/4994/15-а задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 р. у справі № 805/4994/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області задовольнити частково.

Стягнути з Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16 липня 2015 року по 03 листопада 2015 року в сумі

7547, 46 грн. (сім тисяч п'ятсот сорок сім гривень) 46 коп.

Стягнути з Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 20324,59 грн. (двадцять тисяч триста двадцять чотири гривні) 59 коп.

Стягнути з Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06 листопада 2015 року по 29 березня 2016 року в сумі 14762, 88 гривень (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят дві гривні) 88 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 30 березня 2016 року.

Головуючий суддя Васильєва І.А.

Судді Василенко Л.А.

Жаботинська С.В.