Справа № 826/4895/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4895/16

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 березня 2016 року м. Київ №826/4895/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянський К.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовом

приватного навчального закладу «Київський міжнародний університет»

до

Київської міської ради

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватний навчальний заклад «Київський міжнародний університет» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати прийняте Київською міською радою рішення (І сесія VIII скликання) від 11.02.2016 №68/68 «Про відмову у поновлені приватному вищому навчальному закладу «Київський міжнародний університет» договору оренди земельної ділянки на вул. Верховинній, 80-Б у Святошинському районі м. Києва»;

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з’ясовує чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Залежно від напряму, завдань, характеру і виду діяльності, яка має чи може здійснюватися, орган державної влади, органи місцевого самоврядування, органи управління на законодавчому рівні наділяються відповідними повноваженнями, компетенцією, правами і обов’язками та функціями. Обсяг і зміст повноважень, завдання, правові можливості можуть бути різними. При цьому має значення, що не кожна дія суб’єкта владних повноважень є чи може бути тією, що вчиняється (здійснюється) з використанням владних управлінських правоможностей. Владною управлінською дією (діяльністю) має чи може визнаватися щонайменше та, яка встановлена законодавством, входить до кола повноважень (компетенції, функціональних обов’язків) суб’єкта владних повноважень, містить в собі ознаки веління, обов’язковості, ззовні проявляється (виражається) у встановлених законом формах, забезпечується виконанням із застосуванням державного примусу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.01.2016 №21-633а15.

Статтею 80 Земельного кодексу України визначено, що суб’єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, – на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України Київська міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб’єктом земельних відносин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 №21-493а14.

Київська міська рада, як власник землі вільна у виборі суб’єкта щодо надання йому права власності чи користування на спірну земельну ділянку в порядку, встановленому законом.

Отже, Київська міська рада владних управлінських функцій не здійснює і суб’єктом владних повноважень у спірних відносинах не виступає.

Узагальнюючи зміст пункту 1 частини другої статті 17 та пунктів 7, 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що обов'язковою ознакою адміністративного спору є участь у ньому суб'єкта владних повноважень.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 14.02.2012 №21-1041а10, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у її власності, міська рада відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб’єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спір, який виник між позивачем та Київською міською радою не може бути предметом оскарження в Окружному адміністративному суді міста Києва, оскільки належить до юрисдикції місцевого господарського суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі 826/4895/16.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз’яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський