Справа № 815/692/16
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/692/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року 15 год. 36 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретаря судового засідання Лєсної Т.О.,

за участю сторін:

представника позивача - Ходирєва Ю.В. (за довіреністю),

представника відповідача - Копиці С.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Євроімекс" до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного підприємства "Євроімекс" (далі - ПП "Євроімекс") до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ у Київському районі м. Одеси), в якому позивач просить суд визнати протиправним і скасувати прийняте ДПІ у Київському районі м. Одеси податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року про збільшення ПП "Євроімекс" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 512656,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 256328,00 грн.

У своєму позові позивач зазначив, що на підставі наказу начальника ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №629-п від 17.12.2015 року відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "Євроімекс" з питань правових відносин з ТОВ «Профконсалт плюс», код за за період лютий 2014 року; ТОВ «Сілвер груп плюс», код за за період лютий 2014 року; ТОВ «Укргазіндустрія», код за за період квітень 2014 року; ТОВ «Феррум-Люкссервіс», код за за період березень, квітень 2014 року; ТОВ «Агроюг-сервіс», код за за період квітень 2014 року; ТОВ «Маєток- виробництво», код за за період квітень 2014 року; ПП «Нефертум», код за за період квітень 2014 року; ПП «Віва трейдінг», код за за період квітень 2014 року, із врахуванням інформації з інших ДПІ, за результатами якої складений акт перевірки №4371/22-02 від 30.12.2015 року, яким встановлено порушення позивачем п.198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 512656 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року, яким ПП "Євроімекс" збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем - 512656,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 256328,00 гривень.

Позивач вважає, що висновки, які містяться в акті щодо порушення ПП "Євроімекс" п.198.3 п. 198.6 статті 198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України є упередженими, ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені необхідними доказами, а також, на неправильному тлумаченні норм діючого законодавства.

Так, ПП "Євроімекс" у позові зазначає, що контрагенти ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг» здійснювали на користь позивача поставку овочів, фруктів, корнеплодів на підставі відповідних господарських договорів. Факт поставки підтверджується належним чином складеним первинними документами: видатковими, податковими, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, які за формою та змістом відповідають вимогам, вказаним у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Доставка продукції на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась вантажним транспортом ПП "Євроімекс", що знаходиться у користуванні підприємства на підставі цивільно-правових угод.

Продукція, придбана ПП "Євроімекс" у ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг» в подальшому була реалізована підприємствам оптово-роздрібної торгівлі: ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет", ТОВ "Фоззі-фуд", ТОВ "Експансія ОФ", ТОВ "Експансія", ДП "Фуршет Центр", ТОВ "ТД Левада".

Також, позивач зазначає, що ТОВ «Профконсалт плюс» за договором № 215 від 07.05.2013р. та ТОВ «Укргазіндустрія» за договором № 04/02 від 01.02.2014р. надавали ПП "Євроімекс" послуги з фасування, переборки, фасування овочів та фруктів, а також, вантажно-розвантажувальні роботи.

Позивач зауважує, що висновки акту перевірки №4371/22-02 від 30.12.2015 року про завищення ПП "Євроімекс" податкового кредиту базуються виключно на відомостях, які містяться в актах про неможливість проведення зустрічних звірок його контрагентів. Однак, зустрічна звірка не є перевіркою платника податків, а тому письмовий документ, який складається після її проведення (довідка) або акт (у разі неможливості проведення зустрічної звірки) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій.

Таким чином, ПП "Євроімекс" під час формування у податковому обліку податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг», ТОВ «Профконсалт плюс», ТОВ «Укргазіндустрія» були додержані всі вимоги законодавства, у зв'язку із чим позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене безпідставно і підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.2 а.с.197-203), в яких зазначив, що вимоги позивача, які викладені в адміністративному позові є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Як вказує відповідач, за результатом проведення позапланової виїзної перевірки позивача з питань правових відносин з ТОВ «Профконсалт плюс», код за за період лютий 2014 року; ТОВ «Сілвер груп плюс», код за за період лютий 2014 року; ТОВ «Укргазіндустрія», код за за період квітень 2014 року; ТОВ «Феррум-Люкссервіс», код за за період березень, квітень 2014 року; ТОВ «Агроюг-сервіс», код за за період квітень 2014 року; ТОВ «Маєток- виробництво», код за за період квітень 2014 року; ПП «Нефертум», код за за період квітень 2014 року; ПП «Віва трейдінг», код за за період квітень 2014 року, із врахуванням інформації з інших ДПІ, встановлено порушення позивачем п.198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за травень 2014 року на загальну суму 512656 грн.

Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що із зазначеними вище контрагентами за перевіряємий період позивач фактично фінансово-господарські операції не здійснював, а протягом періодів, що підлягали перевірці, підприємства обмінювались документами на продаж товарів.

Зокрема, посилаючись на відображені в акті перевірки відомості та дані щодо укладання позивачем договорів із його контрагентами, на документи, що виписані на виконання таких договорів та податкову інформацію відносно контрагентів позивача, а також, враховуючи не надання підприємством ПП «Євроімекс» до перевірки зазначених у акті документів, з яких можливо встановити виробника придбаної продукції, її якість та якість наданих послуг, відповідач у своїх запереченнях вказує на те, що в порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України ПП «Євроімекс» завищено податковий кредит у результаті фінансово-господарських операцій з ТОВ «Профконсалт плюс» за період лютий 2014 року; з ТОВ «Сілвер груп плюс» за період лютий 2014 року; з ТОВ «Укргазіндустрія за період квітень 2014 року; з ТОВ «Феррум-Люкссервіс» за період березень, квітень 2014 року; з ТОВ «Агроюг-сервіс» за період квітень 2014 року; з ТОВ «Маеток-виробництво» за період квітень 2014 року; з ПП «Нефертум» за період квітень 2014 року; з ПП «Віва трейдінг» за період квітень 2014 року на загальну суму ПДВ 512656 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення за порушення податкового законодавства є обґрунтованим та законним, і скасуванню не підлягає, у зв'язку із чим просив суд відмовити ПП «Євроімекс» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, письмових поясненнях, у наданих під час розгляду справи поясненнях та на подані до суду докази.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений адміністративний позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на адміністративний позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, ознайомившись з запереченнями відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

На підставі рішення керівника ДПІ у Київському районі м. Одеси, оформленого наказом від 17.12.2015 року № 629-п, та відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, у період з 17.12.2015 року по 23.12.2015 року посадовою особою ДПІ у Київському районі м. Одеси проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань правових відносин з ТОВ «Профконсалт плюс», за період лютий 2014 року; ТОВ «Сілвер груп плюс», за період лютий 2014 року; ТОВ «Укргазіндустрія», за період квітень 2014 року; ТОВ «Феррум-Люкссервіс», за період березень, квітень 2014 року; ТОВ «Агроюг-сервіс», за період квітень 2014 року; ТОВ «Маєток-виробництво», за період квітень 2014 року; ПП «Нефертум», за період квітень 2014 року; ПП «Віва трейдінг», за період квітень 2014 року, із врахуванням інформації з інших ДПІ.

Направлення на проведення позапланової виїзної документальної перевірки та копія наказу вручені 17.12.2015 року під розписку керівнику ПП «Євроімекс».

За результатами проведення вказаної перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області складено акт № 4371/22-02 від 30.12.2015 року, яким встановлено порушення позивачем вимог п.198.3, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітних (податкових) періодів на загальну суму 512656 грн., а саме по періодам: лютий 2014 року - 452304 грн., березень 2014 року - 43092 грн., квітень 2014 року - 17260 грн. (т.1 а.с.23-38), а також складено розрахунок застосування штрафних (фінансових) санкцій по «Євроімекс», який є додатком до вказаного акта (т.1 а.с.22).

Судом встановлено, що на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року про збільшення ПП "Євроімекс" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 512656,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 256328,00 грн. за порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (т.1 а.с.21).

Вважаючи висновки податкового органу, які зроблені в акті перевірки, безпідставними та необґрунтованими, а винесене на їх підставі податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем вимог п.198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України(далі ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон Про бухгалтерський облік).

Згідно з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час формування позивачем податкового кредиту) право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час формування позивачем податкового кредиту) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час формування позивачем податкового кредиту) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

При цьому, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо встановлених з боку позивача порушень податкового законодавства пов'язуються ДПІ у Київському районі м. Одеси із фактами відсутності, на думку податкового органу, фактичного здійснення позивачем фінансово-господарських операцій із його контрагентами. Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінки суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Досліджуючи обставини справи, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області від 16.05.2011 року одним із основних видів діяльності ПП "Євроімекс" за КВЕД, зокрема, є оптова торгівля фруктами та овочами (т.3 а.с.58).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено актом перевірки, здійснюючи свою господарську діяльність, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ПП "Нефертум" (постачальник) договір поставки №09/04 від 01.04.2014 року, згідно п.1.1.-1.4. якого постачальник зобов'язується передати у власність в погоджені строки другій стороні овочі та фрукти, надалі - Товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього договору. Кількість, вартість, і асортимент товару, що поставляється, вказується в накладних на товар, складених на підставі заявок на постачання товару покупця. Ціна товару узгоджується постачальником з покупцем і вказується в накладних на товар, які є невід'ємною частиною Договору. Сума договору складається з суми вартості видатково-прибуткових накладних, оформлених постачальником, на видачу товарів покупцю на протязі дії цього договору. Відповідно до пунктів 2.2., 3.2., 3.3. вказаного договору оплата вартості поставленої продукції проводиться покупцем самостійно, безготівково в національній валюті України шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Покупець здійснює поставку продукції окремими партіями самостійно зі складу постачальника. Датою поставки продукції вважається дата підписання сторонами накладних про поставку продукції належної якості. Згідно п.4.1 Договору товар, що поставляється за даною угодою повинен відповідати державним стандартам, встановленим в Україні для цього виду товару. Пунктом 8.1 Договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30 березня 2015 року (т.1 а.с.39-40).

З матеріалів справи вбачається, що ПП "Нефертум" на виконання умов вказаного договору у квітні 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів та фруктів, на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у квітні 2014 року (т.1 а.с.41-50).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у квітні 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ПП "Нефертум" (т.1 а.с.231-235).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача згідно умов зазначеного вище договору здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

Також судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатними водіями позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копіями наказів ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаних осіб, звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.14-15).

Як зазначено у вказаних товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

Крім того, на підтвердження здійснення розрахунків з контрагентом ПП "Нефертум" позивачем надано до суду належним чином засвідчену копію виписки по банківському рахунку ПП "Євроімекс" за період з 01.01.2014р. - 31.12.2014р., з якої вбачається здійснення позивачем платежів за отриманий товар із призначенням на оплату: за овочі та фрукти згідно договору поставки №09/04 від 01.04.2014р. на користь ПП "Нефертум" (т.2 а.с.88-176).

Суми податку на додану вартість за отриманими від ПП "Нефертум" податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту у квітні 2014 року у розмірі 44663,30 грн., що відображено у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларації з ПДВ за період квітень 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.2 а.с.36-42, т.3 а.с.80-85).

Також, як встановлено судом, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ТОВ "Феррум-Люкссервіс" (продавець) договір купівлі-продажу №ДГ-0000122 від 02.12.2013 року, згідно п.1 якого продавець постачає та передає у власність покупця продукцію сільськогосподарського походження на умовах, зазначених у договорі, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію, сплатити її вартість, реалізувати продукцію від свого імені та за власний рахунок. Пунктом 1.2 Договору визначено, що він укладений для забезпечення і проведення багаторазових операцій по поставці товару. Відповідно до п.2.1 термін дії договору встановлений до 30.11.2014 року. Пунктом 4.1 визначено, що поставка продукції здійснюється на підставі цін, узгоджених сторонами у замовленні. Відповідно до п.5.1 Договору якість продукції повинна повністю відповідати чинним в Україні державним стандартам або затвердженим згідно з встановленим порядком технічними умовами. Водночас, згідно з п.3 Договору визначено, зокрема, що кожна партія продукції повинна супроводжуватися наступними документами, складеними продавцем у відповідності до вимог чинного законодавства: товарно-транспортна накладна, накладна, податкова накладна та рахунок (т.1 а.с.51-52).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Феррум-Люкссервіс" на виконання умов вказаного договору у квітні 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів (редис), на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у квітні 2014 року (т.1 а.с.53-76).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у квітні 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ТОВ "Феррум-Люкссервіс" (т.1 а.с.224-226).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

Також судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатними водіями позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копіями наказів ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаних осіб, звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.14-15).

Як зазначено у вказаних товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

Крім того, на підтвердження здійснення розрахунків з контрагентом ТОВ "Феррум-Люкссервіс" позивачем надано до суду належним чином засвідчену копію виписки по банківському рахунку ПП "Євроімекс" за період з 01.01.2014р. - 31.12.2014р., з якої вбачається здійснення позивачем платежів за отриманий товар із призначенням на оплату: за овочі та фрукти згідно договору поставки №122 від 02.12.2013 року на користь ТОВ "Феррум-Люкссервіс" (т.2 а.с.88-176).

Суми податку на додану вартість за отриманими від ТОВ "Феррум-Люкссервіс" податковими накладними, виписаними у квітні 2014 року включено позивачем до складу податкового кредиту у квітні 2014 року у розмірі 114973,48 грн., що відображено у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларації з ПДВ за період квітень 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.2 а.с.36-42, т.3 а.с.80-85).

При цьому, актом перевірки також встановлено, що у березні 2014 року позивачем до складу податкового кредиту було віднесено суму ПДВ у розмірі 43092,12 грн. згідно видаткових та податкових накладних, виписаних ТОВ "Феррум-Люкссервіс", перелік яких наведено на сторінці 4 акту перевірки. В результаті здійсненої відповідачем перевірки, у висновку акту перевірки зазначено, зокрема, що позивачем порушено вимоги п.198.3, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітних (податкових) періодів, а саме: по періоду березень 2014 року - 43092 грн.

Таким чином, як вбачається з викладеного, відповідачем зменшено позивачу податковий кредит березня 2014 року на суму 43092 грн. по контрагенту ТОВ "Феррум-Люкссервіс".

В свою чергу, як встановлено судом, суму ПДВ у розмірі 43092 грн. по податковим накладним, складеним ТОВ "Феррум-Люкссервіс" у березні 2014 року, ПП "Євроімекс" дійсно включило до складу податкового кредиту березня 2014 року, що підтверджується податковою декларацією з ПДВ за період березень 2014 року та додатком 5 до неї відповідного періоду (т.2 а.с.22-26).

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи, що 15.04.2015 року позивачем було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2014 року, що був прийнятий податковим органом (т.2 а.с.31-35), згідно якого позивачем зменшено податковий кредит березня 2014 року на суму ПДВ у розмірі 43092,12 грн. по контрагенту-постачальнику з індивідуальним податковим номером №33, яким є ТОВ "Феррум-Люкссервіс" (період виписки податкових накладних - 03.2014 року).

Водночас, як зазначено позивачем у письмових поясненнях (т.1 а.с.141-143), ПП "Євроімекс" подало вказаний уточнюючий розрахунок, у якому відмовилось від віднесення до складу податкового кредиту березня 2014 року суми ПДВ у розмірі 43092,12 грн. по контрагенту-постачальнику ТОВ "Феррум-Люкссервіс", оскільки підприємство скористалось процедурою застосування податкового компромісу.

Вказані обставини щодо самостійного виключення ПП "Євроімекс" зі складу податкового кредиту зазначеної суми ПДВ та застосування процедури податкового компромісу підтверджується також заявою про податковий компроміс, довідкою ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 26.06.2015 року №1692/22-03 «Про результати позапланової виїзної перевірки ПП "Євроімекс" з питань досягнення податкового компромісу з податку на прибуток за період 01.01.2012-31.12.2014 р.р. та податку на додану вартість за періоди 01.10.2012р.-31.12.2012р., 01.10.2013 р.-31.12.2013 р., 01.01.2014 р.-31.03.2014 р.», платіжними дорученнями про сплату (т.2 а.с.43-59, 80-81,83, т.3 а.с.26).

Таким чином, оскільки позивачем самостійно зменшено суму податкового кредиту у розмірі 43092,12 грн. по контрагенту-постачальнику ТОВ "Феррум-Люкссервіс" за березень 2014 року із подальшим застосуванням процедури податкового компромісу, судом не надається оцінка фактичності господарських операцій позивача із вказаним контрагентом за вищевказаний період та відповідно, не надається оцінка правомірності віднесення позивачем вказаної суми ПДВ у розмірі 43092,12 грн. до складу податкового кредиту у березні 2014 року.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно зменшив позивачу податковий кредит у розмірі суми ПДВ 43092,12 грн. по контрагенту-постачальнику ТОВ "Феррум-Люкссервіс" за березень 2014 року, та як наслідок безпідставно та необґрунтовано встановив заниження позивачем вказаної суми ПДВ.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ТОВ «Сілвер Груп Плюс» (продавець) договір поставки №07/02/2014 від 07.02.2014 року, згідно п.1.1.-1.3. якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його на умовах цього договору, а саме овочі врожаю 2013 року. Найменування, асортименти, кількість, ціна за одиницю й загальна вартість товару узгоджується сторонами при оформленні заявки та вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Якість товарів, що поставляється, повинна відповідати всім вимогам законодавчих актів до даного виду товарів. Відповідно до п.2.2, п.2.3 поставка здійснюється транспортом Покупця. Продавець повинен передати всі необхідні для даного виду товару товаросупровідні документи. Згідно п.7.1 даний Договір діє до 31 грудня 2014 року (т.1 а.с.77).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сілвер Груп Плюс» на виконання умов вказаного договору у лютому 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів (моркви), на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у лютому 2014 року (т.1 а.с.78-81).

Водночас, з боку позивача до суду надано розрахунок №13 від 17.02.2014 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №11 від 14.02.2014 року, яким скоригована кількість об'єму поставки моркви та здійснено повернення коштів на суму 1416,67 грн., ПДВ - 283,33 грн. (т.1 а.с.82).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у лютому 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ТОВ «Сілвер Груп Плюс» (т.3 а.с. ).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача згідно умов зазначеного вище договору здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

Також судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатним водієм позивача ОСОБА_6, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копією наказу ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаної особи (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.18-19).

Як зазначено у вказаних товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

На виконання умов договору ПП "Євроімекс" здійснило оплату отриманого товару, що підтверджується випискою з банківського рахунку, наданою ПП "Євроімекс" (т.2 а.с.88-176).

Сума податку на додану вартість за отриманими від ТОВ «Сілвер Груп Плюс» податковими накладними включена позивачем до складу податкового кредиту у лютому 2014 року у розмірі 11333,33 грн., що відображено у реєстрі отриманих податкових накладних та відповідає даним декларації з ПДВ за період лютий 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.3 а.с.61-63,75-79).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено актом перевірки, здійснюючи свою господарську діяльність, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ТОВ «Маєток-Виробництво» (постачальник) договір поставки №МВ-10/2014 від 01.04.2014 року, згідно п.1.1.-1.4. якого постачальник зобов'язується передати у власність в погоджені строки другій стороні овочі та фрукти, надалі - Товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього договору. Кількість, вартість, і асортимент товару, що поставляється, вказується в накладних на товар, складних на підставі заявок на постачання товару покупця. Ціна товару встановлюється відповідно до затверджених прайс-листів постачальника і вказується у специфікаціях або в накладних на товар, які є невід'ємною частиною Договору. Сума договору складається з суми вартості видатково-прибуткових накладних, оформлених постачальником, на видачу товарів покупцю на протязі дії цього договору. Відповідно до пунктів 2.2., 3.2., 3.3.,3.6 вказаного договору оплата вартості поставленої продукції проводиться покупцем самостійно, безготівково в національній валюті України шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Постачальник здійснює поставку продукції окремими партіями в строки, вказані у відповідних заявках. Датою поставки продукції вважається дата підписання сторонами накладних про поставку продукції належної якості. Постачальник зобов'язується у момент передачі товару покупцеві передати останньому наступні документи на проданий товар: податкову накладну; видатково-прибуткову накладну на товар, документи, що підтверджують якість поставленого товару, якщо такі документи передбачені чинним законодавством до такого роду товару. Згідно п.4.1 Договору товар, що поставляється за даною угодою повинен відповідати державним стандартам, встановленим в Україні для цього виду товару (т.1 а.с.83-84).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Маєток-Виробництво» на виконання умов вказаного договору у квітні 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів та зелені, на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у квітні 2014 року (т.1 а.с.85-92).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у квітні 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ТОВ «Маєток-Виробництво» (т.1 а.с.236-240).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

Також судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатним водієм позивача ОСОБА_6, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копіями наказів ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаної особи, звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.18-19).

Як зазначено у перелічених товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

На виконання умов договору ПП "Євроімекс" здійснило оплату отриманого товару, що підтверджується випискою з банківського рахунку, наданою ПП "Євроімекс" (т.2 а.с.88-176).

Суми податку на додану вартість за отриманими від ТОВ «Маєток-Виробництво» податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту у квітні 2014 року у розмірі 35210,59 грн., що відображено у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларації з ПДВ за період квітень 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.2 а.с.36-42, т.3 а.с.80-85) та відображено у акті перевірки.

Також, як встановлено судом, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ПП "Віва Трейдінг" (постачальник) договір поставки №11/04 від 04.04.2014 року, згідно п.1 якого продавець постачає та передає у власність покупця продукцію сільськогосподарського походження на умовах, зазначених у договорі, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію, сплатити її вартість, реалізувати продукцію від свого імені та за власний рахунок. Пунктом 1.3 Договору визначено, що він укладений для забезпечення і проведення багаторазових операцій по поставці товару. Пунктом 3.1 Договору визначено, що поставка продукції здійснюється на підставі цін, узгоджених сторонами у замовленні. Відповідно до п.4.1 Договору якість продукції повинна повністю відповідати чинним в Україні державним стандартам або затвердженим згідно з встановленим порядком технічними умовами.

З матеріалів справи вбачається, що ПП "Віва Трейдінг" на виконання умов вказаного договору у квітні 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів, на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у квітні 2014 року (т.1 а.с.95-116).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у квітні 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ПП "Віва Трейдінг" (т.1 а.с.212-223).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

При цьому, судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатними водіями позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копіями наказів ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаних осіб, звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.13-19).

Як зазначено у перелічених товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

Крім того, на підтвердження здійснення розрахунків з контрагентом ПП "Віва Трейдінг" позивачем надано до суду належним чином засвідчену копію виписки по банківському рахунку ПП "Євроімекс" за період з 01.01.2014р. - 31.12.2014р., з якої вбачається здійснення позивачем у червні 2014 року платежів за отриманий товар із призначенням на оплату: за овочі та фрукти згідно договору поставки №11/04 від 04.04.2014 року на користь ПП "Віва Трейдінг" (т.2 а.с.88-176).

Суми податку на додану вартість за отриманими від ПП "Віва Трейдінг" податковими накладними, виписаними у квітні 2014 року включено позивачем до складу податкового кредиту у квітні 2014 року у розмірі 89096,55 грн., що відображено у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларації з ПДВ за період квітень 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.2 а.с.36-42, т.3 а.с.80-85) та відображено у акті перевірки.

Крім того, ПП "Євроімекс" (покупець) уклало із ТОВ "Агроюг-Сервіс" (продавець) договір поставки №08/04 від 01.04.2014 року, згідно п.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар від покупця, оплатити його вартість на умовах даного договору. Найменування та асортимент продукції: свіжі овочі та фрукти в асортименті. Пунктами 2.1, 2.3, 3.2 Договору визначено, що відвантаження продукції здійснюється в тару покупця. Доставка продукції здійснюється транспортними засобами покупця. Розрахунки за продукцію здійснюються в повному обсязі згідно виставленого рахунку. Відповідно до п.4.1, п.4.2 Договору якість продукції має відповідати діючим в Україні стандартам. Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється на складі продавця в присутності представників обох сторін (т.1 а.с.203).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Агроюг-Сервіс" на виконання умов вказаного договору у квітні 2014 року здійснило на користь позивача постачання овочів, на підтвердження чого позивачем до суду надано належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, виписаних у квітні 2014 року (т.1 а.с.204-211).

На підтвердження здійснення перевезень товару позивачем до суду надано засвідчені копії товарно-транспортних накладних, виписаних у квітні 2014 року, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Моторна, 8, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ПП "Євроімекс", вантажовідправником - ТОВ "Агроюг-Сервіс" (т.1 а.с.227-230).

Судом встановлено, що транспортування вказаного товару на адресу позивача згідно умов зазначеного вище договору здійснювалось за рахунок ПП "Євроімекс" позиченим транспортом, що знаходиться у користуванні підприємства на підставі договорів позички та актів прийому-передачі (т.1 а.с.147-163).

Також судом встановлено, що доставка придбаного позивачем товару на склад ПП "Євроімекс" здійснювалась штатними водіями позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що підтверджується змістом вказаних товарно-транспортних накладних, копіями наказів ПП "Євроімекс" про прийняття на роботу вказаних осіб, звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року (т.2 а.с.70-79, т.3 а.с.13-19).

Як зазначено у перелічених товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів є вул. Моторна, 8, м. Одеса. На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Моторна, 8, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності, з боку останнього надано до суду копію договору оренди №04/14/2 від 01.04.2014 року з орендодавцем ПП "Благость" (т.1 а.с.144).

Крім того, на підтвердження здійснення розрахунків з контрагентом ТОВ "Агроюг-Сервіс" позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії платіжних доручень та копію виписки по банківському рахунку ПП "Євроімекс" за період з 01.01.2014р. - 31.12.2014р., з якої вбачається здійснення позивачем у травні-червні 2014 року платежів за отриманий товар із призначенням на оплату: за овочі згідно договору поставки №08/05 на користь ТОВ "Агроюг-Сервіс" (т.2 а.с.84-87, 88-176).

Суми податку на додану вартість за отриманими від ТОВ "Агроюг-Сервіс"податковими накладними, виписаними у квітні 2014 року включено позивачем до складу податкового кредиту у квітні 2014 року у розмірі 36333,11 грн., що відображено у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларації з ПДВ за період квітень 2014 року та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду (т.2 а.с.36-42, т.3 а.с.80-85) та відображено у акті перевірки.

Крім того, судом встановлено, що овочі (товари), придбані ПП "Євроімекс" у контрагентів-постачальників ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг», в подальшому були реалізовані позивачем контрагентам - покупцям, зокрема: ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Експансія", ТОВ «ТД «Левада», що підтверджується відповідними договорами поставки, видатковими та податковими накладними, копії яких надані позивачем до суду та містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.241-251, т.2 а.с.1-21).

Тобто, як вбачається з викладеного, вказане свідчить про фактичне здійснення позивачем господарської діяльності щодо придбання у його контрагенті товарів та їх подальше використання в господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що надані до суду та досліджені під час розгляду справи первинні документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг» щодо постачання товарів, в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Вказані документи відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і не дають підстав для висновку про нездійснення спірних операцій. Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ відповідає вимогам податкового законодавства.

Жодного належного доказу того, що договори з ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг» були укладені позивачем без мети їх здійснення перевіряючим в акті перевірки не зазначено та до суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з вищевказаними контрагентами підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зокрема, всупереч твердженням відповідача, й товарно-транспортними накладними, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Поряд з цим, жодних доводів про наявність певних недоліків у первинних документах, складених позивачем та вказаними контрагентами в межах здійснення вищевказаних господарських операцій, відповідачем не наведено.

Незважаючи на наявність первинних документів та їх дослідження під час перевірки перевіряючим зроблений висновок про порушення позивачем норм податкового законодавства та завищення податкового кредиту. В акті відсутній взаємозв'язок щодо зазначення, які саме порушення податкового законодавства допущені позивачем з посиланням як на доказ на відповідні первинні документи, які підтверджують ці порушення.

Згідно з актом перевірки № 4371/22-02 від 30.12.2015 висновки перевіряючого зроблені не на підставі наданих позивачем первинних документів, а лише на підставі інформації відносно контрагентів, отриманої у вигляді податкової інформації від інших ДПІ та на підставі ненадання позивачем документів, з яких можливо встановити виробника придбаної продукції та її якість.

Вказуючи про порушення позивачем п.198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, відповідач в акті перевірки зазначає, що ПП "Євроімекс" до перевірки не надано декларації виробника (посвідчення про якість) продукції, висновків державної лабораторії медицини, експертних висновків, гігієнічних висновків, сертифікатів відповідності, які б підтверджували походження та якість товару. У зв'язку із чим, в акті перевірки зазначається, що враховуючи ненадання підприємством ПП "Євроімекс" до перевірки вищезазначених документів не можливо встановити виробника придбаної продукції та її якість.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» встановлюються наступні вимоги до операторів ринку стосовно забезпечення простежуваностей: - оператори ринку повинні бути здатні встановити інших операторів ринку, які постачають їм харчові продукти та інші об'єкти санітарних заходів за принципом "крок назад"; - оператори ринку повинні бути здатні встановити інших операторів ринку, яким вони постачають харчові продукти та інші об'єкти санітарних заходів за принципом "крок вперед"; - вимоги до операторів ринку стосовно забезпечення простежуваності не передбачають встановлення ними зв'язку (так званої внутрішньої простежуваності) між об'єктами санітарних заходів, які використовуються під час виробництва, та об'єктами санітарних заходів, отриманих в результаті такого виробництва; - з метою виконання вимог частин першої та другої цієї статті оператори ринку повинні застосовувати системи та процедури, що забезпечують доступність такої інформації компетентному органу за його запитами. Інформація повинна зберігатися протягом шести місяців після закінчення кінцевої дати продажу харчового продукту, нанесеної на маркуванні.

Стаття 1 цього Закону дає визначення терміну оператор ринку харчових продуктів. Оператор ринку харчових продуктів - суб'єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об'єктів санітарних заходів (крім матеріалів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Тобто, із змісту наведених норм випливає обов'язок суб'єкту господарювання - оператора ринку харчових продуктів зберігати документи щодо якості продуктів лише впродовж півроку.

Відповідно до підпункту 21.1.1 п. 21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно положень п.п.20.1.6 п. 20.1 статті 20 ПК України, податкові органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, як вбачається з викладеного перевірка якості продуктів не входить до компетенції податкового органу під час здійснення перевірки суб'єкта господарювання щодо дотримання вимог податкового законодавства.

Також слід зазначити, діюче законодавство не пов'язує право на отримання податкового кредиту з необхідністю надання документів про якість сільськогосподарської продукції.

При цьому, як зазначив представник позивача у своїх поясненнях, незважаючи на закінчення термінів зберігання документів, що підтверджують якість придбаних у його контрагентів товарів, на ПП "Євроімекс" збереглась частина протоколів випробувань щодо товару, який знаходився на складі підприємства з метою його подальшої реалізації.

На підтвердження цього з боку представника позивача до суду були надані: засвідчені копії протоколів випробувань випробувального центру Одеської філії ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» на овочі, зроблені за замовленням ПП "Євроімекс" у лютому, березні квітні 2014 року; карантинні сертифікати видані ПП "Євроімекс" на товар (овочі), які в подальшому реалізовувалися ТОВ "Фоззі-Фуд" із підтверджуючими доказами (т.3 а.с.27-57).

Також, слід зазначити, що роблячи висновок про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», відповідач послався на висновки актів про неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів, які були отримані ним від інших податкових інспекцій, а саме:

- акт від 09.09.2014 року №220/21-03-22-06/36235775 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Феррум-Люкссервіс» () щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та з контрагентами покупцями за січень-липень 2014 року», складений ДПІ у м. Херсоні ТУ Міндоходів у Херсонській області, в якому зазначається, зокрема, що зустрічну звірку неможливо провести у зв'язку з тим, що ТОВ «Феррум-люкссервіс» () не знаходиться за податковою адресою, а також зазначається, що враховуючи те, що ТОВ „Феррум - Люкссервіс" () безпідставно сформовано податковий кредит за січень-липень 2014 року за рахунок сум ПДВ по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками за непідтвердженими господарськими операціями, та взаємовідносини ТОВ „Феррум- Люкссервіс" з контрагентами-покупцями не виконані, оскільки обумовлені правові наслідки відбутися не могли. З огляду на вказані обставини відповідним контролюючим органом зроблено висновок, що у зв'язку не підтвердженням податкового кредиту з ПДВ, у ТОВ „Феррум - Люкссервіс" відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість по операціях з продажу товарів (роботи, послуги) підприємствам-покупцям;

- податкова інформація (інформаційний лист про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Агроюг-Сервіс" () за лютий - листопад 2014 року від 06.02.2015 року №36/21-03-22-04/32021807), складена ДПІ у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області, у якій зазначається, зокрема, що зустрічну звірку неможливо провести у зв'язку з тим, що ТОВ "Агроюг-Сервіс" () не знаходиться за податковою адресою. З посиланням на п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, зазначено, що враховуючи вказане, шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларації з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, наслідками звірки за звіряємий період встановлено штучне формування податкового кредиту з ПДВ для суб'єктів господарювання - покупців по товарах (роботах, послугах), походження, рух, а також кількість та якість яких відслідкувати неможливо. Таким чином, контролюючим органом зроблено висновок, що не підтверджується інформація щодо проведення фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ "Агроюг-Сервіс" з контрагентами-покупцями;

- акт від 03.09.2014 року № 215/21-03-22-06/39066451 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Нефертум» () щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та з контрагентами покупцями за березень-липень 2014 року», в якому зазначається, зокрема, що зустрічну звірку неможливо провести у зв'язку з тим, що ПП «Нефертум» () не знаходиться за податковою адресою. Станом на 03.09.2014 згідно інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» ПП «Нефертум» () має стан « 9» - до ЄДР направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Враховуючи вищевикладене, ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області зазначило у акті, що не має можливості провести зустрічну звірку ПП «Нефертум» (податковий номер 39066451) щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та з контрагентами-покупцями за липень 2014року;

- акт ДПІ у Печерському районі ТУ Міндоходів у м. Києві від 04.08.2014р. № 2259/26-55-22-08/35438805 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Маєток-Виробництво» () щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.11.2013р. по 30.06.2014р.», в якому, зокрема, зазначається, що встановлено відсутність даного підприємства за податковою адресою: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 32, кв. 1002 про що складено акт №1695/26-55-22-08/35438805 від 04.08.2014р. та передано запит №1367/9/26-55-22-08 від 04.08.2014р. до СУ ФР ДПІу Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на встановлення фактичного місцезнаходження підприємства та його посадових осіб. На момент проведення звірки, інформація від СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо встановлення місцезнаходження ТОВ «Маєток-Виробництво» та його посадових осіб на адресу управління податкового аудиту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не надходила. Оскільки реальність вчинення господарських операцій ТОВ «Маєток-Виробництво» () відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, податковий орган дійшов висновку, що у ТОВ «Маєток-Виробництво» не було підстав для податкового обліку вказаних операції.

Натомість, суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність реального характеру зазначених господарських операцій з огляду на інформацію, отриману відповідачем з актів про неможливість проведення зустрічних звірок вищезгаданих платників податків, виходячи з такого.

Відповідно до ч.12 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у разі надходження державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. Частиною 14 цієї норми законодавства визначено, що у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Водночас, з боку відповідача до суду не було надано жодного належного доказу, як то, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається із зазначенням відомостей про незнаходження ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум» за своїм місцезнаходженням, в тому числі, на момент складання податкових накладних, виписанх позивачу.

В свою чергу, статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними доказами по справі, твердження відповідача про відсутність контрагентів позивача ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум» за своїм місцезнаходженням на момент здійснення господарських операцій із позивачем. Більш того, відсутність платника податків за своїм місцезнаходженням не свідчить про ненабуття такою юридичною особою цивільної правоздатності та не надає всім правочинам, які вчинялись такою особою, характеру нереальних (фіктивних). З актів зустрічної звірки не вбачається, на підставі яких доказів контролюючим органом встановлений факт відсутності передачі товарів від ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум» як продавців до всіх його контрагентів (покупців); таких доказів не надано відповідачем і до суду, у зв'язку з чим суд вважає безпідставним та таким, що не підтверджується матеріалами справи, твердження відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій з зазначеними підприємствами в силу їх відсутності за своїм місцезнаходженням.

Також, суд зазначає, що проведення зустрічних звірок органами державної податкової служби регламентовано п. 73.5 ст.73 ПК України, Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2010 року № 1232 (далі - Порядок №1232), Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011р. № 236 (далі - Методичні рекомендації №236).

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається Довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

В свою чергу, вищевказані висновки, викладені у податковій інформації, що отримана відповідачем та використана під час перевірки, зроблені без дослідження первинної бухгалтерської документації, що не відповідає вимогам ПК України, Порядку №1232, Методичним рекомендаціям №236. Відповідно й посилання на ці документи та їх висновки в акті перевірки відносно позивача, за наявності у нього всіх належних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарських операцій, є безпідставним та необґрунтованим.

Відтак, суд вважає неналежними доказами у справі вищезгадані акти про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум».

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень пп. 20.1.30 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст. 234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій лише є можливим приводом для звернення контролюючим органом до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним, однак, відповідачем не підтверджено недійсність відповідних правочинів відповідними судовими рішеннями, у зв'язку з чим збільшення податкових зобов'язань платнику податків з цих підстав є передчасним та необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, в тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобов'язань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для з'ясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності. Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідного показника у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, тоді як посилання на порушення законодавства його контрагентами апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

При цьому, суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснюють контролюючі органи.

Крім того, суд вважає, що і наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача повинна бути доказана відповідачем належними доказами, зокрема, прийняття відносно них податкових повідомлень-рішень, і тільки в такому випадку у податкового органу є підстава для проведення перевірки відповідно до пп.78.1.1 п.78 ст.78 ПКУ України. Зазначене підтверджується змінами, які внесені в ПК України Законом України від 17.07.2015 року "Про внесення змін в ПКУ щодо зменшення податкового тиску на платників податків", яким пункт 86.7 ст.86 доповнений абзацом п'ятим такого змісту: "Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу".

Також, суд зазначає, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, як вбачається з акту перевірки, право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання контрагентами ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум» вимог податкового законодавства.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги твердження перевіряючого в акті перевірки щодо підстав висновку про завищення позивачем податкового кредиту по накладним, які виписані вищевказаними контрагентами, через те що ДПІ не знаходить підтвердження податковими зобов'язаннями контрагента, оскільки невиконання податкових зобов'язань контрагентами позивача не може бути підставою для застосування відповідальності до позивача, так як саме ним податкове законодавство не порушувалось.

При прийнятті рішення суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та, зокрема, постанову Верховного Суду України від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10 за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Разом з цим, при розгляді справи суд також враховує і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною.

Так, Європейський суд з прав людини (п'ята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі "Булвес" АД проти Болгарії зазначив наступне: "Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Також, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про підтвердження фактичного здійснення позивачем господарських операції з контрагентами-постачальниками ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», а також про добросовісність дій позивача як платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Тобто, як вбачається з викладеного, вказане свідчить про фактичне здійснення позивачем господарської діяльності з придбання у ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум» товарів та про їх подальше використання позивачем у межах здійснення його господарської діяльності.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи про завищення позивачем податкового кредиту отриманого від його контрагентів ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг», відсутність належних доказів на підтвердження нереальності поставок товарів за вищевказаними правочинами, суб'єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, суд вважає не доведеними висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість за проведеними господарськими операціями із цими контрагентами.

Отже, виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Сілвер груп плюс», ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Маєток-виробництво», ПП «Нефертум», ПП «Віва трейдінг» і правомірність віднесення позивачем спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту по господарським операціям із вказаними контрагентами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ПП «Євроімекс» (замовник) уклало із ТОВ «Укргазіндустрія» (виконавець) договір про надання послуг № 04/02 від 01.02.2014 року, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги (виконувати) роботи з перебирання, сортування, фасування, вантаження, розвантаження овочів та фруктів в асортименті, що належать замовнику, в обсягах і порядку, передбачених цим договором, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги (виконані роботи) та оплати їх ( т.1 а.с.164-165).

На виконання умов даного договору сторонами у березні та квітні 2014 року були складені акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), в яких відображені конкретні види здійснених робіт, об'єкти (товари), відносно яких проводились роботи, розрахунок вартості робіт, об'єм виконаних робіт, загальна вартість виконаних робіт, а також, виконавцем робіт були виписані податкові накладні на виконання умов договору, які також підтверджують факт здійснення вищевказаних господарських операцій з виконання робіт та дають право на включення податку на додану вартість до складу ціни послуг (робіт) та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Копії вказаних актів виконаних робіт та податкових накладних були надані позивачем до суду та містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.166-191). При цьому, в акті перевірки відповідач наводить перелік цих актів виконаних робіт та податкових накладних, із зазначенням номенклатури робіт.

Судом встановлено, що вищевказані податкові накладні, належним чином оформлені, були отримані позивачем від його контрагента відповідно до договору на всю кількість виконаних робіт, що поміж іншого, підтверджується реєстрами отриманих та виданих податкових накладних за квітень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, суми податку на додану вартість відповідно до вищевказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за квітень 2014 року у розмірі 132026,67 грн. що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2014 року та додатком № 5 до неї.

На підтвердження здійснення ПП «Євроімекс» оплати за виконані ТОВ «Укргазіндустрія» роботи (послуги) в матеріалах справи міститься банківська виписка по рахунку позивача (т.2 а.с.88-176).

Обґрунтовуючи необхідність отримання вищевказаних послуг від контрагента, представник позивача у своїх письмових поясненнях зазначає, що вказані послуги надавались робітниками ТОВ «Укргазіндустрія» з використанням власного устаткування у приміщенні складу ПП «ЄВРОІМЕКС» за адресою: м. Одеса, вулиця Моторна 8. Зокрема, як вказується у поясненнях, впродовж періоду березень-квітень 2014 р. робітниками ТОВ «Укргазіндустрія» (у кількості до десяти осіб) було розвантажено, перебрано, розфасовано та завантажено близько півтори тисячі тон вантажу. Оскільки покупці ПП «ЄВРОІМЕКС» - підприємства оптово-роздрібної торгівлі: ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» (код ЄДРПОУ-35442481 ), ТОВ «Фоззі-Фуд» (код ЄДРПОУ-32294926) , ТОВ «Експансія ОФ» (код ЄДРПОУ- 34902541), ТОВ «Експансія» (код ЄДРПОУ- 32294905), ДП «ФУРШЕТ Центр» (код ЄДРПОУ- 37910513) постійно вимагали різні вимоги до фасування та якості товару, а овочі мають властивості гнити та проростати, тому товар постійно перебирався, після чого фасувався у сітку по 5, 18, 20, 23,25 кг, ящик 13-18 кг, кульок або плівку по 1,5-2 кг, котоні коробки по 20-25 кг. Комірник ПП «ЄВРОІМЕКС» по мірі виробничої необхідності, надавав бригадиру виконавця послуг замовлення на фасування товару, вантажно-розвантажувальні роботи.

В свою чергу, відповідач, зазначаючи про порушення позивачем п.198.3 ст.198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, в акті перевірки посилається лише на те, що: «…Згідно п. 4 договору про постачання №07/02/2014 від 07.02.2014 року «Якість продукції, що передається в рамках цього договору, повинна відповідати чинним на дату укладання договору державним стандартам. Підтвердженням якості продукції є відповідний документ, що підтверджує якість продукції.

Проте до перевірки не надано декларації виробника (посвідчення про якість) продукції, висновків державної лабораторії медицини, експертних висновків, гігієнічних висновків, сертифікатів відповідності, які б підтверджували походження та якість продукції».

За таких обставин, відповідач в акті перевірки зазначає, що враховуючи ненадання підприємством ПП «Євроімекс» до перевірки вищезазначених документів не можливо встановити виробника придбаної продукції та її якість.

Інших підстав, за яких відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства акт перевірки не містить.

Суд вважає, що вказані висновки акту перевірки є безпідставними, необґрунтованими та взагалі неналежними, оскільки відповідач вказує, що позивачем до перевірки не надані документи, які б підтверджували походження та якість продукції, в той час, як позивачем отримувались роботи та послуги від його контрагента ТОВ «Укргазіндустрія».

При цьому, в акті перевірки не зазначається та представником відповідача під час розгляду справи не зауважувалось на будь-яких недоліках первинних документів, що були складені на виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укргазіндустрія».

Таким чином, незважаючи на наявність первинних документів та їх дослідження під час перевірки, за відсутності будь-яких зауважень з боку податкового органу до таких документів, перевіряючим зроблений висновок про порушення позивачем норм податкового законодавства та завищення податкового кредиту. В акті відсутній взаємозв'язок щодо зазначення, які саме порушення податкового законодавства допущені позивачем з посиланням як на доказ на відповідні первинні документи, які підтверджують ці порушення.

В свою чергу, судом встановлено, що господарські операції позивача з вищевказаним контрагентом підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Зважаючи на викладене, суд вважає не доведеними висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість за проведеними господарськими операціями із цим контрагентом та доходить висновку про правомірність віднесення позивачем спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту по господарським операціям із контрагентом ТОВ «Укргазіндустрія».

Крім того, як зазначено в акті перевірки та встановлено судом ПП «Євроімекс» (замовник) укладено договір про надання послуг №215 від 07.05.2013 року із ТОВ «Профконсалт плюс» (виконавець), за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику певні види послуг (т.1 а.с.192).

На виконання умов даного договору сторонами у лютому 2014 року було складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), із зазначенням найменування послуг, загальна вартість виконаних послуг, а також, виконавцем робіт було виписано податкову накладну, що дає право на включення податку на додану вартість до складу ціни послуг (робіт) та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Копії вказаних акту виконаних робіт та податкової накладної були надані позивачем до суду та містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.198-199). При цьому, в акті перевірки відповідач наводить вказані акт виконаних робіт та податкову накладну, із зазначенням номенклатури робіт.

На підтвердження здійснення ПП «Євроімекс» оплати за виконані ТОВ «Профконсалт плюс» роботи (послуги) в матеріалах справи міститься банківська виписка по рахунку позивача (т.2 а.с.88-176).

Обґрунтовуючи необхідність наданих контрагентом послуг, представник позивача у своїх письмових поясненнях зазначає, що ТОВ «Профконсалт плюс» на підставі договору № 215 від 07.05.2013р. надавало ПП «Євроімекс» послуги з маркетингу щодо здійснення господарських операцій з поставки товарів до мережі магазинів ТОВ «Профконсат плюс» (магазини «Фуршет»). Вартість наданих ТОВ «Профконсалт плюс» послуг з маркетингу визначалась із розрахунку 4% від поставленого та проданого виконавцю послуг товару. Маркетингові послуги полягали у керуванні закупівлею та постачанням товару, розробки програми лояльності, вивчанням, дослідженням споживчого ринку та аналізом попиту на товар замовника, збір та розповсюдження інформації про товар, здійснення цінового моніторингу конкурентного ринку товарів та аналіз продуктів конкурентів з митою збільшення об'ємів поставок. Як вказує представник позивача, вартість обсягу поставленого та проданого виконавцю послуг товару зазначена в акті звірки розрахунків між ТОВ «Профконсалт плюс» та ПП «Євроімекс» від 30.06.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.200-202).

Судом встановлено, що вищевказана податкова накладна була отримана позивачем від його контрагента, що поміж іншого, підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних за березень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, суму податку на додану вартість відповідно до вищевказаної податкової накладної позивач включив до складу податкового кредиту за березень 2014 року у розмірі 5927,10 грн. що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за березень 2014 року та додатком № 5 до неї.

В свою чергу, відповідач у акті перевірки безпідставно посилається на те, що суму податку на додану вартість відповідно до вищевказаної податкової накладної позивач включив до складу податкового кредиту за лютий 2014 року у розмірі 5927,10 грн., оскільки вказані обставини з боку відповідача не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Більш того, відповідач зменшив позивачу податковий кредит у розмірі 5927,10 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Профконсалт плюс» та встановив у висновку акту перевірки відповідне заниження ПДВ на вказану суму саме у лютому 2014 року, тоді як позивач не відносив до складу свого податкового кредиту у лютому 2014 року суму ПДВ у розмірі 5927,10 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Профконсалт плюс», а відніс таку суму ПДВ у березні, після отримання податкової накладної.

При цьому, за березень 2014 року відповідач у акті перевірки та у висновку до нього не встановлював заниження позивачем ПДВ у розмірі 5927,10 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Профконсалт плюс».

Крім того, як по взаємовідносинам позивача із ТОВ «Укргазіндустрія», так і по взаємовідносинам із ТОВ «Профконсалт плюс», відповідач, зазначаючи про порушення позивачем п.198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, в акті перевірки посилається лише на те, що: «…Згідно п. 4 договору про постачання №215 від 07.05.2013 року «Якість надаваємих послуг в рамках цього договору, повинна відповідати чинним на дату укладання договору державним стандартам. Підтвердженням якості виконаних послуг є відповідний документ, що підтверджує кваліфікацію послуг». Проте, як зазначається в акті, до перевірки не надано жодних документів, які б підтверджували якість надаваємих послуг».

За таких обставин, відповідач в акті перевірки зазначає, що враховуючи ненадання підприємством ПП «Євроімекс» до перевірки вищезазначених документів не можливо встановити можливість надання таких послуг та їх якість.

Інших підстав, за яких відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства акт перевірки не містить.

Суд вважає, що вказані висновки акту перевірки є безпідставними, необґрунтованими та взагалі неналежними, оскільки відповідач вказує, що позивачем до перевірки не надані документи, які б підтверджували якість надаваємих послуг відповідно до п.4 Договору, тоді як пунктом 4 Договору про надання послуг №215 від 07.05.2013 року, укладеного позивачем із ТОВ «Профконсалт плюс» визначено лише наступне: «За невиконання або неналежне виконання обов'язків, передбачених цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором та діючим законодавством України. У разі порушення строків оплати послуг, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від заборгованості за кожен день прострочки виконання зобов'язань».

При цьому, в акті перевірки не зазначається та представником відповідача під час розгляду справи не зауважувалось на будь-яких недоліках первинних документів, що були складені на виконання господарської операції між позивачем та ТОВ «Профконсалт плюс», а суд, в свою чергу, в такому випадку, не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень та встановлювати такі недоліки, навіть, у разі їх наявності.

Таким чином, незважаючи на наявність первинних документів та їх дослідження під час перевірки, за відсутності будь-яких зауважень з боку податкового органу до таких документів, перевіряючим зроблений висновок про порушення позивачем норм податкового законодавства та завищення податкового кредиту. В акті відсутній взаємозв'язок щодо зазначення, які саме порушення податкового законодавства допущені позивачем з посиланням як на доказ на відповідні первинні документи, які підтверджують ці порушення.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про безпідставність та недоведеність встановленого відповідачем заниження ПП «Євроімекс» суми ПДВ у розмірі 5927,10 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Профконсалт плюс» за лютий 2014 року

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого статтею 71 частини 2 КАС України покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення, не надав до суду беззаперечних та переконливих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, що призвели до заниження податку на додану вартість, а також не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що відповідачем у справі не підтверджено належними та допустимими доказами встановлені ним в акті перевірки порушення ПП «Євроімекс» податкового законодавства, беручи до уваги факти неправильного застосування контролюючим органом норм податкового законодавства під час встановлення відповідних порушень, суд вважає прийняте ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року такими, що суперечить положенням чинного законодавства, у зв'язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа.

В матеріалах справи наявна квитанція № 96 від 22.02.2016 року про сплату коштів (судовий збір за подачу адміністративного позову) у сумі 11534,76 грн. на відповідний належний рахунок для призначення цього платежу.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору, зокрема, за подання юридичними особами до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, оскільки загальна сума, яка визначена податковим повідомленням-рішенням, що оскаржується позивачем, становить 768984,00 грн., тому при сплаті судового збору за подання даного адміністративного позову позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 11534,76 грн. (768984,00 грн. х 1,5%), який саме і був сплачений останнім.

Отже, оскільки позовні вимоги судом задоволені, позивачу присуджуються судові витрати у розмірі 11534,76 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного підприємства "Євроімекс" до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 лютого 2016 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 09 лютого 2016 року, яким приватному підприємству "Євроімекс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 512656,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 256328,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (пр-т Ак. Глушка,17/2, м. Одеса, 65104, ) на користь приватного підприємства "Євроімекс" (вул. Люстдорфська дорога, 92/94, м. Одеса, 65088, ) судовий збір у розмірі 11534,76 грн. (одинадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні 76 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 31.03.2016 року.

Суддя С.М. Корой

.