Справа № 802/62/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2016 р. Справа № 802/62/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Зюбанова В.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) за № від 21.12.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 62 888,91 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15 722,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "Райффайзен Банк Аваль" фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року відповідачем складено акт № 2829/1701/НОМЕР_2 від 10.11.2015 року, яким встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 371 367,72 грн. На підставі вказаного акту перевірки 21.12.2015 року відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке, на думку позивача, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. При цьому позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про отримання ним додаткового блага від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" є помилковим, оскільки жодних правовідносин з цією банківською установою він фактично не мав та кредитних коштів не отримував. Крім того, нарахування боржнику пені відповідно до умов договору та її подальше анулювання за самостійним рішенням кредитора не є доходом в розумінні вимог податкового закону, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

У судовому засіданні представник позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями. Просить суд адміністративний позов задовольнити, а також вирішити питання про стягнення з державного бюджету на користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору та витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні від 14.03.2016 року позовні вимоги підтримав та пояснив, що кредитні договори № 014/035-44/40219 від 27.12.2006 року та № 014/035-44/50290 від 22.05.2007 року були укладені з АТ "Райффайзен Банк Аваль" від його імені пасинком, який використав підроблений паспорт ОСОБА_3 Про це позивачу стало відомо тільки у 2010 році, коли працівники міліції та банку повідомили йому про наявність у нього значної суми кредитної заборгованості. Однак тоді було досягнуто домовленості про те, що пасинок з матір'ю будуть здійснювати погашення кредитних зобов'язань у строки та в порядку, визначені кредитним договором. Саме тому позивач відмовився від написання заяви про злочин у зв'язку з підробленням його підписів на кредитних договорах. У липні 2014 року позивача запросили до АТ "Райффайзен Банк Аваль" та повідомили, що заборгованість по вищевказаних кредитних договорах повністю погашена, а нараховану за цими угодами пеню банк вирішив анулювати. З таким рішенням позивач погодився, оскільки не знав про можливі наслідки. Проте у грудні 2015 року він отримав податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ про необхідність сплати значної суми податку. Тому, оскільки пасинок відмовився платити ці кошти, позивач вирішив звернутися до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Підтвердженням прийняття та реєстрації цієї заяви є довідка Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 15/9015 к/п від 04.01.2016 року. Просить суд врахувати, що будь-яких коштів кредитних коштів він не отримував, а пеню банк йому пробачив беручи до уваги те, що договорів він не підписував. Відтак немає підстав вважати, що ним отримано дохід як додаткове благо.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечив з мотивів, викладених у наданих суду письмових запереченнях (а.с. 65-68). Зазначає, що при проведенні позапланової перевірки ОСОБА_3 було встановлено, що він перебував у договірних взаємовідносинах з АТ "Райффайзен Банк Аваль" та у 2014 році отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 371 367,72 грн. Відтак позивач повинен був включити цю суму до загального місячного (річного) оподаткованого доходу. Натомість ОСОБА_3 декларації про майновий стан за 2014 рік не подав, у зв'язку з чим Вінницькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення про збільшення йому грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 78 611,14 грн. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші здобуті у ході розгляду справи докази, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України та наказу Вінницької ОДПІ № 2650 від 29.09.2015 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "Райффайзен Банк Аваль" фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт № 2829/1701/НОМЕР_2 від 10.11.2015 року (а.с. 45-51), яким зроблено висновки про порушення позивачем вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 62 888,91 грн. за 2014 рік.

21.12.2015 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення за № про збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 78 611,14 грн., в тому числі 62 888,91 грн. основного зобов'язання та 15 722,23 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 8).

Вищезазначене рішення податкового органу є предметом спору у цій адміністративній справі. Надаючи йому правову оцінку, суд виходить з таких мотивів.

Як встановлено Вінницькою ОДПІ під час проведення позапланової документальної перевірки, позивач перебував у договірних взаємовідносинах з АТ "Райффайзен Банк Аваль" та у 2014 році отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 371 367,72 грн. 25.07.2014 року вказаною банківською установою ОСОБА_3 вручено повідомлення про анулювання заборгованості за нарахованою пенею та включення цієї суми до податкового розрахунку доходу, нарахованого на його користь, як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано. Разом із тим, позивач декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік не подав та, відповідно, не сплатив податок на доходи фізичних осіб в сумі 62 888,91 грн.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу суд зазначає, що згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу.

Відповідно до п.163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

З'ясовуючи наявність вищезазначених умов в разі анулювання (прощення) банком кредитної заборгованості, суд зважає на таке.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Водночас згідно з п. 3.3 Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 49 від 21.01.2014 року, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Відтак прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником цієї суми.

Тому відсотки за користування кредитом та пеня, нараховані банком відповідно до умов кредитного договору та в подальшому анульовані (прощені) ним, не можуть вважатися доходом платника податків в розумінні вимог податкового законодавства, який підлягає оподаткуванню на підставі абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Вказаний висновок додатково підтверджується тим, що в силу вимог п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, який набрав чинності з 07.05.2015 року, сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються.

Таким чином, законодавець фактично усунув існуючі розбіжності у трактуванні поняття доходу як додаткового блага та визначив, що сума пені, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене анульована (прощена) банком позивачу ОСОБА_3 пеня в розмірі 371 367,72 грн. за кредитним договором № 014/035-44/50290 від 22.05.2007 року не є доходом, з якого належить сплачувати податок на доходи фізичних осіб.

Тому висновки контролюючого органу про заниження позивачем грошових зобов'язань за результатами річного декларування за 2014 рік на суму 62 888,91 грн. є помилковими та не відповідають вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено іншого.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ від 21.12.2015 року № , а тому адміністративний позов слід задовольнити.

Питання про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Також позивач просить відшкодувати йому з державного бюджету витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Вирішуючи дане процесуальне питання суд виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, в адміністративній справі за рахунок бюджетних коштів стороні, на користь якої ухвалене рішення, можуть бути компенсовані витрати на правову допомогу, які полягають в участі особи, яка надає правову допомогу: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, в огляді речових доказів за їхнім місцезнаходженням, допиті свідка за місцем його проживання тощо); 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2016 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, у зв'язку виконанням якого за надання правової допомоги позивач сплатив 3000 грн. (а.с. 13-14).

При цьому судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1, надаючи позивачу правову допомогу у цій адміністративній справі взяла участь в трьох судових засіданнях (29.02.2016 року, 14.03.2016 року та 25.03.2016 року) загальною тривалістю орієнтовно 2 год. 40 хв. Випадків надання іншої правової допомоги, яка за законом може бути компенсована позивачу, судом не встановлено.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата визначалася на рівні 1378 грн.

Таким чином, оскільки адвокат ОСОБА_1 у зв'язку з розглядом цієї адміністративної справи брала участь в судових засіданнях загальною тривалістю 2,4 год., граничний розмір компенсації витрат позивача на правову допомогу становить 1470,40 грн.

Відтак з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 належить стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 786,11 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1470,40 грн., а всього 2256,51 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 21.12.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 786,11 грн. та 1470,40 грн. витрат на правову допомогу, а всього 2256,51 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (ідентифікаційний код 39476158).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена: 29.03.2016 року.

Суддя Сало Павло Ігорович