Справа № П/811/318/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року справа №П/811/318/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганської області (далі - Управління) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до Управління про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Стверджував, що при звільненні Управління не виплатило: заробітну плату за липень 2014 року у сумі 4360 грн.; компенсацію за невикористані дні відпустки - 1450 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні - 19500 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки у 2014 році - 4360 грн.

Відповідач заперечив стосовно задоволення позову.

Пояснив, що позивач пропустив строк звернення до суду (місячний строк).

Разом з тим, пояснив, що не має можливості надати документи бухгалтерського обліку стосовно виплат ОСОБА_1, оскільки будівля Управління, де зберігаються такі документи, захоплена і контролюється озброєними особами в зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

Також пояснив, що у них відсутні відомості про надання позивачу відпустки у 2014 році.

25 березня 2016 року суд прийняв рішення завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.227).

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши експерта і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення заяви з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 28 серпня 1996 року позивача прийняли на службу до органів внутрішніх справ (а.с.7).

Наказом Управління від 15 липня 2014 року №198 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням з 20 числа того ж місяця (а.с.8).

Згідно наказу на час звільнення позивач обіймав посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу обліку кадрів Управління кадрового забезпечення відповідача, а вислуга склала 17 років 10 місяців і 22 дня.

19 травня 2014 року Управління захопили незаконні озброєнні формування (а.с.225).

04 липня 2014 року на офіційному веб-сайті МВС України розміщено звернення до працівників органів внутрішніх справ Луганщини про обов'язок з'явитися до м.Сватово Луганської області (а.с.225).

04 серпня 2014 року Управління передислоковано до м.Сєвєродонецьк Луганської області (а.с.225).

Позивач стверджував, що в період з 18 червня по 18 липня 2014 року перебував у відпустці у зв'язку з тим, що Управління захопили озброєнні особи.

Управління зазначило, що не може надати доказів, щоб підтвердити цей факт, оскільки документи датовані до 04 липня 2014 року залишились в м.Луганськ і до них не має доступу.

Після звільнення зі служби ОСОБА_1 зажадав від Управління підтвердити факт перебування у відпустці, надавши копію наказу.

На його вимогу відповідач надав витяг з наказу від 24 липня 2014 року №209 о/с, у якому зазначено, що у згаданий період він перебував у відпустці на підставі рапорту від 11 червня того ж року (а.с.34).

Також у наказі вказано про виплату йому матеріальної допомоги та залишок частини відпустки (10 днів).

Управління не надало грошовий атестат позивача.

Управління не змогло і спростувати інформацію ОСОБА_1 про перебування у відпустці, зазначивши про втрату документів того часу (а.с.56).

Відповідач визнав, що при звільненні не виплачувалась матеріальна допомога, компенсація за невикористанні дні відпустки, заробітна плата за липень 2014 року, одноразова грошова допомога при звільненні (а.с.57-58).

Згідно пояснень Управління це неможливо зробити, оскільки відсутній грошовий атестат (відсутні відомості про грошове забезпечення на час звільнення).

За інформацією Управління наказ від 24 липня 2014 року №209 о/с існує, однак вивезений з іншими документами за межі м.Сєвєродонецьк Луганської області, а його електронна версія знищена (а.с.183).

Позивач надав суду банківську роздруківку надходження коштів на рахунок, на котрий поступали кошти від Управління (а.с.35, 93-94).

ОСОБА_1 також надав завірені копії розрахункових листів по грошовому забезпеченню і грошовий атестат за кожний рік служби (а.с.108-130)

Позивач мав доступ до цих документів, оскільки тривалий час перед звільненням працював у кадровому Управлінні відповідача.

Судом призначалась судово-економічна експертиза на підставі документів, які наданні сторонами (а.с.163-173).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, до спірних правовідносин не поширюється строк звернення до суду з таких підстав.

Грошове забезпечення працівника міліції є різновидом заробітної плати.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" (далі - Закон) визначено структуру заробітної плати.

Вона складається з заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 цієї ж норми права передбачено, що іншими заохочувальними і компенсаційними виплатами є виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, компенсація за невикористані дні відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ відносяться до структури грошового забезпечення працівника міліції, яке є різновидом заробітної плати.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною ж 1 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Більше того, 15 грудня 2014 року МВС України сповістило позивача, що виплати здійснюватимуться після проведення перевірки щодо його можливої участі у нелегітимних органах псевдодержавних утворень на території зони проведення АТО (а.с.14-17).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, суд зробив такі висновки: в період з 18 червня по 18 липня 2014 року позивач перебував у відпустці; звільнений зі служби внутрішніх справ з 20 липня 2014 року; при звільненні не виплачено: матеріальну допомогу на оздоровлення, яка надавалась у зв'язку з відпусткою; грошове забезпечення за липень 2014 року; компенсацію за невикористані 10 днів відпустки; одноразову грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ.

Факт перебування ОСОБА_1 у відпустці перед звільненням не спростований Управлінням (втрата документів).

Водночас відповідач визнав існування наказу від 24 липня 2014 року №209 о/с, яким підтверджено прийняття раніше наказу про відпустку позивача.

Цей наказ також не зміг надати відповідач.

Позивач вимушений був піти у відпустку у зв'язку з тим, що приміщення Управління в цей час захопили озброєні особи незаконних військових формувань.

Якщо б ОСОБА_1 не перебував у відпустці і, як стверджує відповідач, не з'являвся на роботу до нового місця дислокації, то його б звільнили за прогул.

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 27 січня 2016 року №11/2-143 у Управління наявна заборгованість перед позивачем щодо: виплати грошового забезпечення за липень 2014 року у сумі 4369,66 грн.; компенсації за невикористанні 10 днів відпустки - 1449,50 грн.; матеріальної допомоги на оздоровлення - 4389,66 грн.; одноразової грошової допомоги відповідно до приписів статті 9 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на день звільнення) - 19154,07 грн. (а.с.164-173).

Проаналізувавши висновок експерта та допитавши його, суд встановив, що він ґрунтується на матеріалах справи і узгоджується з приписами діючого законодавства.

А тому, суд визнає висновок належним та допустимим доказом.

Отже, при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ Управління не виплатило позивачу кошти на загальну суму 29362,89 грн.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Цей обов'язок відповідач не виконав і до цього часу.

Сума заборгованості є меншою від тієї, яку самостійно обчислив ОСОБА_1

Несвоєчасна виплата заробітної плати при звільненні є триваючим порушенням, яке закінчується в день проведення повного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд зробив висновок, що невиплата позивачу належних коштів при звільненні відбулась з вини Управління, котре не нараховувало їх у зв'язку з втратою фінансових документів.

Статтею 244-2 КАС України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року у справі за позовом певної фізичної особи до ПП "Укрвертикаль" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, перегляд якої здійснювався з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у правовідносинах, котрі є подібними до тих, що склалися між сторонами, суд висловив чітку правову позицію.

Зокрема, Верховний Суд України зробив висновок, що при визначені розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати суму заборгованості, її частку по відношенню до заявлених вимог, істотність цієї частки в порівнянні із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Суд погоджується з цим висновком Верховного Суду України.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує ці обставини та інші.

Згідно висновку експерта середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяця (повних) склала 121,85 грн.

У цих місяцях середня кількість робочих днів становила 28 днів ((30+31-5) : 2).

Отже, середньомісячний заробіток складав 3411,80 грн. (121,85х28).

Час затримки розрахунку при звільненні становить 20 місяців 11 днів.

Таким чином, якщо помножити середній заробіток на кількість місяців, то добуток буде у 2 рази більшим ніж сума заборгованості.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, суд зробив висновок, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні не може перевищувати суму несвоєчасно сплачених коштів.

Отже, позов належить задовільнити частково.

Судові витрати у справі складаються з витрат на проведення експертизи у сумі 3000 грн. (а.с.138).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганської області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 29362,89 грн.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 29362,89 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3000 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей