Справа № 559/1998/15-а
Суддя: Юзьвяк Б. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/1998/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Дубеннський міськрайонний суд Рівненської області

Суддя: Юзьвяк Б.Г.,

секретар Комісарук Г.П.,

адвокат Мельник Т.В. (представник позивача)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці державної фіскальної служби України та виконуючого обов'язки начальника Львівської митниці державної фіскальної служби України Прокіпчука Левка Ігоровича, про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовується наступними доводами. Постановою в.о. начальника Львівської митниці Дeржавної фіскальної служби України Прокіпчуком Левком Ігоровичем, відповідачем по справі, №1421/20908/15 від 24 липня 2015 року позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 .470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Вказана постанова була винесена на підставі протоколу про порушення митних правил №1421/20908/15, складеного 05 липня 2015 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС України Сенів Р.В.

Як вбачається із змісту постанови, 05 липня 2015 року о 10 год.20 хв. позивач прямував через митний кордон України в якості водія в напрямку «в'їзд в Україну» смугою руху «червоний коридор», вантажний напрямок транспортним засобом марки «ІVЕСО» д.н.з. НОМЕР_4, 2005 р.в. VIN НОМЕР_1 та напівпричіп марки «KRONE» д.н.з. НОМЕР_3, 2006 р.в., VIN НОМЕР_2 відповідно до МД ТР 81 AANQ4 від 05.07.2015 року, переміщував вантаж «Гуманітарна допомога» на адресу Закарпатського благодійного фонду адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с.Коротяни, вул.Фізкультурна, 1.

У процесі здійснення митних формальностей під час переміщення позивача через митний кордон України при спрацюванні орієнтування №13-70-26/13-1213 Львівської митниці ДФС від 29.01.2015 року шляхом здійснення оперативного запиту до єдиної автоматизованої інформаційної стеми (ЄАІС) та на підставі аналізу переміщень за даними «Диспетчера зони митного контролю Пасажирського пункту пропуску» та «Журналу пункту пропуску» ПІК «Інспектор-2006» встановлено, що позивач 20.08.2014 року ввіз на митну територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС транспортний засіб особистого користування марки «BMW» модель «525TDS» VIN НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_7, який зареєстрований на території Німеччини та 04.10.2014 року ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС України транспортний засіб для особистого користування марки «VOLVO» модель «V40» VIN НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_8, який зареєстрований на території Німеччини.

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор-2006» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (АЄІС) вказані транспортні засоби з митної території України станом на 05.07.2015 року позивачем не вивозилися та у інший митний режим згідно законодавства не поміщені.

У спірній постанові зазначено, що позивач порушив встановлений ст.95 МК України строк доставки товару, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України) більше ніж на десять діб.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України.

У зв'язку з хворобою позивача, справа розглядалася у його відсутність. Копія постанови була відправлена позивачу 29 липня 2015 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, і одержана ним 30 липня 2015 року.

Позивач вважає, що спірна постанова є не законна та підлягає скасуванню з наступних.

Відповідно положень ст.489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені норми не були враховані відповідачем по справі. Так, при ухваленні оскаржуваної постанови мало місце суттєве порушення норм матеріального права, а саме строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно правил ч.l ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу,- не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

На позивача накладене адміністративне стягнення за порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України, яке не є триваючим, адже кваліфікаційною ознакою зазначеного правопорушення є певний строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, при перевищенні якого правопорушення вважається вчиненим.

Оскільки позивач ввіз автомобіль марки BMW 20.08.2014 року, строк вивезення транспортного засобу з митної території України до 30 серпня 2014 року, то відповідач мав право накласти на позивача адміністративне стягнення лише в строк до 10 березня 2015 року. Автомобіль марки «VOLVO» ввезено 04.10.2014 року, строк вивезення транспортного засобу з митної території України до 14 жовтня 2014 року, то відповідач мав право накласти на позивача адміністративне стягнення лише в строк до 25 квітня 2015 року.

Підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом та інші визначені законом обставини (ст.531 Митного кодексу України).

Пунктом 7 ст.247 КУпАП визначено, що розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Вище зазначені обставини змусили позивача звернутися в суд з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил.

На підставі наведеного, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1421/20908/15 від 24 липня 2015 року, винесену в.о. начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Прокіпчуком Левко Ігоровичем, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України і накладення адміністративного стягнення на нього у вигляді штрафу розміром 8500 грн. а провадження по справі закрити.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, наведених у позовній заяві. Доповнила, що позивач не заперечує проти того, що він ввіз на територію України зазначені два автомобілі, та не вивіз з території України через десять днів, як і не помістив в інший митний режим. Постанова оскаржується з інших підстав. Якщо перший автомобіль позивач повинен був вивести з території України в строк не більше 10 днів, тобто до 30 серпня 2014 року то й з цього часу він вчинив правопорушення. Також якщо другий автомобіль потрібно було вивезти за митний кордон не пізніше 14 жовтня 2014 року, то відповідно після цього строку і вчинено правопорушення. Оскільки ст.467 Митного кодексу України передбаченого шестимісячний строк притягнення до відповідальності, то цей строк закінчився 25 квітня 2015 року. А постанову про притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення винесено поза межами цього строку, 24 липня 2014 року. З наведених підстав представник позивача просить скасувати вказану постанову відповідача а провадження у справі закрити.

Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, але до суду подано письмове заперечення від Львівської митниці Державної фіскальної служби України. В запереченні зазначається наступне. Позовну заяву позивач вважає необrpунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.08.2014 р. ОСОБА_2 ввіз на територію України через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС в митному режимі «транзит» транспортний засіб особистого користування марки «BMW» модель «525TDS», VIN НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_7, який зареєстрований на території Німеччини, а також ввіз 04.10.2014 р. на територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС транспортний засіб особистого користування марки «VOLVO» модель «V40», VIN НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_8, який зареєстрований на території Німеччини.

Даний факт встановлено 05.07.2015р. при спрацюванні орієнтування №13-70-26/13-1213 Львівської митниці ДФС від 29.01.2015 та шляхом здійснення запиту до єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), а також на підставі аналізу переміщень за даними «Диспетчера зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску» та «Журналу пункту пропуску» ПІК «Інспектор-2006» в процесі здійснення митних формальностей під час переміщення ОСОБА_2 через митний кордон України в напрямку «в'їзд в Україну» в якості водія транспортного засобу марки «ІVЕСО» VIN НОМЕР_1, яким перевозив гуманітарну допомогу.

Згідно даних єдиної автоматизованої інформаційної системи та програмно-інформаційного комплексу«Інспектор-2006» транспортні засоби марки «BMW» модель «525TDS» та марки «VOLVO» модель «V40» станом на 05.07.2015р. не вивезені з митної території України та в інший митний режим, згідно законодавства не поміщені.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Статтею 95 Митного Кодексу України визначено строки транзитних перевезень, а саме: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Автомобіль марки «BMW» модель «525TDS», VIN НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_7 в'їхав на митну територію України 20.08.2014 р і повинен був виїхати 30.08.2014р. Інший автомобіль марки «VOLVO» модель «V40», VIN НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_8 в'їхав на митну територію України 04.10.2014 р і повинен був виїхати 14.10.2014р. Однак станом на 05.07.2015р. року ні один з вищезазначених автомобілів не був вивезений за межі митної території України, що є грубим порушенням вищезазначених норм МК України.

Відповідно до ст. 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично ( стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. ч.1 ст.192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

В своїх поясненнях від 05.07.2015р. позивач зазначає, що автомобіль марки «BMW» згорів, а каркас зданий на металобрухт. Щодо транспортного засобу марки «VOLVО» , то за словами позивача він теж поламався і не працює. Однак, зазначені твердження не були підтверджені доказами. Відповідно до ч.l ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких rрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач нічим не підтвердив факт загорання автомобіля і його подальший продаж на металобрухт. Слід також зауважити, що продавати автомобіль на металобрухт позивач не мав права, оскільки автомобіль знаходився під митним контролем і митні процедури щодо нього не завершені.

Стосовно твердження позивача про поломку транспортного засобу марки «VOLVО», то вони теж не підтверджені документально. Так, відповідно до Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року №615 (далі - Правила), які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг. Ці Правила поширюються на суб'єктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин (систем).

Відповідно до п. 3 розділ 3 Правил послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до п.7 розділ 5 Правил документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Відповідно до п. 8 розділ 7 Правил виконавець після виконання робіт надає замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо пов'язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо пов'язані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації у випадках, зазначених у пункті 7 розділу VІ цих Правил, а також пункті 7 цього розділу; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір ( основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту; приймально-здавальний акт виконавця, який має право на випробування систем живлення КТЗ з газобалонного обладнання і виконав ці випробування.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, позивач не надав належних чином доказів, про те що один транспортний засіб згорів, а інший перебуває в неробочому стані.

Варто зазначити, що жодною нормою законодавства не встановлено вимог щодо порядку вивезення транспортних засобів за межі митної території України лише власним ходом. Так, вищенаведеними нормами законодавства передбачено обов'язок доставити транспортний засіб у митний орган призначення до закінчення строку, проте спосіб виконання цього обов'язку не передбачений і позивач має право вивезти його як власним ходом, так і на лафеті.

Щодо твердження позивача про його відсутність на розгляді справи у зв'язку з хворобою, то воно не заслуговує на увагу, оскільки позивач не надав жодної довідки лікаря, яка б підтвердила факт хвороби. Слід зауважити, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом в протоколі про порушення митних правил від 05.07.2015р. Відповідно до ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадку, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Крім того, при розгляді справи не обов'язково бути присутнім особисто, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності може забезпечувати її представник.

Таким чином, позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, проте був відсутній, клопотання про перенесення розгляду справи не надсилав, і явку представника не забезпечив.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджувати ся ніякими іншими засобами доказування. крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Право на подання доказів позивачу було роз'яснено, про що свідчить його підпис у відповідній графі протоколу, проте він таким не скористався та, окрім своїх пояснень, наданих під час складання протоколу, жодних інших доказів не подав.

Отже твердження позивача про те, що при розгляді справи про порушення митних правил посадовою особою митниці не враховані вимоги ст. 489 МК України, є необґрунтованими. Крім того, при винесенні постанови в справі про порушення митних правил були враховані всі наявні в матеріалах справи докази, в тому числі і пояснення самого позивача та надана їм належна оцінка.

В позовній заяві позивач також стверджує, що він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності оскільки закінчились строки для накладення адміністративного стягнення. Однак таке твердження є безпідставним і спростовується наступними положеннями законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469,477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Тобто ст. 467 МК України не визначає виключного переліку триваючих порушень.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 17.07.2007 р. №22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34-1465 роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Зважаючи на викладене, триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів. Тобто обов'язковим елементом складу правопорушення є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення. А тривати дане правопорушення може як декілька днів так і декілька років, не обмежуючи момент виявлення.

Окрім того листом Міндоходів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99-24-03-09-17 було роз'яснено, що обrpунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, за підстав віднесення його до категорії триваючих (зокрема, недоставляння до митниці у встановлений ст. 95 МК України строк) не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

Тому можна стверджувати що порушення, передбачене ч. 3 ст.470 МК України є триваючим та виявлене 05.07.2015 року, що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 05.07.2015 року №1421/20908/15 і саме з цієї дати відраховується строк накладення адміністративного стягнення.

Отже, враховуючи вищевикладене можна стверджувати що Постанова №1421/20908/15 від 24.07.2015 року винесена з неухильним дотриманням норм чинного законодавства і немає жодної підстави для її скасування.

Враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що Львівською митницею правомірно притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необrpунтованістю.

Вислухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з документами справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. При цьому суд виходить з наступних міркувань.

Як зазначено вище, позивачем не заперечується, що ним у 2014 році було ввезено на територію України два автомобілі, що зареєстровані в Німеччині в митному режимі «Транзит». Не заперечується позивачем і того, що на протязі 10 днів після ввезення автомобілів в Україні ці автомобілі не були поміщені в інший митний режим, ні після минування десяти днів не вивезені за територію України. Позивач наполягає лише на тому, що при накладенні на нього адміністративного стягнення, відповідачем порушено процесуальні норми і стягнення накладено поза межами шестимісячного строку, що передбачений для притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому позивач зазначає, що правопорушення було вчинене в той момент, коли він після десятиденного строку не вивіз автомобілі за межі України, тобто 30 серпня 2014 року і 14 жовтня 2014 року відповідно по кожному автомобілю. А отже саме з цього часу слід відраховувати строк притягнення позивача до відповідальності. Крім того позивач зазначає, що після того він пересікав митний кордон і відповідач мав змогу виявити вчинене ним правоворушення по своїй базі данних.

Відповідач зазначає, що вказане правопорушення є триваючим і строк притягнення до відповідальності слід обраховувати з моменту виявлення правопорушення.

З наведених двох позицій, суд схиляється до того, що позиція відповідача є більш обгрунтованою.

Потрібно зазначити що Кодекс України про адміністративні правопорушення у ст.9 визначає саме поняття адміністративного правопорушення.

У ст.38 КУпАП визначено строки накладення адміністративного стягнення. Саме тут зазначено такий термін, як триваюче правопорушення у якому строк накладення адміністративного стягнення обраховується не з моменту вчинення правопорушення, а з моменту його виявлення.

Так само у ч.1 ст.467 Митного Кодексу України застосовується такий термін як триваюче правопорушення для обрахування строку накладення адміністративного стягнення з моменту виявлення правопорушення.

При цьому ні Кодекс України про адміністративні правопорушення ні Митний Кодекс України не розкривають самого поняття триваючого правопорушення.

За таких умов вбачається, що роз'яснення наведені у листах Міністерства юстиції України найбільш повно розкривають таке поняття як триваюче правопорушення по своїй суті і можуть бути взяті до уваги судом.

Так відповідно до листа Міністерства юстиції України від 17.07.2007 р. №22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34-1465 роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

На думку суду саме така ситуація має місце з правопорушенням вчиненим ОСОБА_2 Тобто будучи зобов'язаним після минування десятиденного терміну або вивезти вказані автомобілі за митний кордон, або змінити їх митний режим ( розмитнити), ОСОБА_2 не вчиняє до цього часу ні тих дій ні інших, а тому суд приходить до висновку, що таке правопорушення слід рахувати триваючим.

Не можна погодитись і з твердженнями позивача щодо того, що перелік триваючих правопорушень наведений у ст.467 МК України.

Відповідно правил ч.l ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу,- не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень

Як видно із статті норми, ці статті, що наведені щодо триваючих правопорушень не є вичерпним переліком, а перераховані після терміну в «тому числі», тобто серед інших статтей.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, шо в такому випадку коли правопорушення є триваючим, відповідач мав право накласти адміністративне стягнення протягом шести місяців після виявлення правопорушення, а отже дії відповідача є правомірними а позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.158-163, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Львівської митниці державної фіскальної служби України та виконуючого обов'язки начальника Львівської митниці державної фіскальної служби України Прокіпчука Левка Ігоровича, про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, відмовити за необгрунтованістю позову.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду, через Дубенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя: