Справа № 379/157/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/157/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Бабоїд О.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Київській області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Київській області, за участю третьої особи - Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у перерахунку та видачі довідки про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за його заявою від 06 січня 2016 року, зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати та видати йому довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 13 вересня 1986 року по 02 жовтня 1986 року для пред'явлення її до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області для нарахування пенсії з урахуванням:

- посадового окладу в подвійному розмірі та кратності 4 (чотири) відповідно до зони небезпеки (ІІІ зона небезпеки), (посадовий оклад - 145 крб) згідно наказу МВС СРСР №0130 від 11 травня 1986 року та №0189 від 30 червня 1986 року та абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156;

- доплати за роботу в зоні відчуження у вихідні дні в подвійному розмірі та кратності (16 вересня 1986 року - неділя, 28 вересня 1986 року - неділя) згідно постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195;

- підвищення посадового окладу на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 року №1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс);

- премії в розмірі 60% посадового окладу з урахуванням кратності згідно пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР №665-195 від 05 червня 1986 року.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року закрито провадження в адміністративній справі за даним позовом.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що раніше позивач вже звертався до суду із аналогічним адміністративним позовом до того ж відповідача, і є постанова суду в справі 379/568/15-а, яка набрала законної сили, якою його було вирішено.

Із таким висновком суду не можна не погодитися.

Як убачається з матеріалів справи, у 2015 році ОСОБА_2 звертався у суд із адміністративним позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, за участю третьої особи - Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у перерахунку та видачі йому довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 13 вересня 1986 року по 02 жовтня 1986 року за його заявою від 12 березня 2015 року та зобов'язати відповідача провести перерахунок та видати йому довідки про заробітну плату в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа за вказаний період з урахуванням: посадового окладу в подвійному розмірі та кратності відповідно до зони небезпеки (ІІІ зона небезпеки), (посадовий оклад - 145 крб); оплати за роботу в зоні відчуження у вихідні дні в подвійному розмірі та кратності (14, 21, 28 вересня 1986 року - неділя); премії в розмірі 60% посадового окладу з урахуванням кратності; підвищення посадового окладу на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю.

Зазначений позов розглядався Таращанським районним судом Київської області в адміністративній справі №379/568/15-а.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року в указаній справі позов задоволено частково.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року зазначене рішення місцевого суду скасовано та прийнято нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Зважаючи на вказані судові рішення, суд першої інстанції закрив провадження в даній адміністративній справі на підставі пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обговорюючи наявність підстав для закриття провадження в даній адміністративній справі, колегія суддів зазначає, що вищевказаною нормою процесуального права встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Аналіз цієї норми свідчить, що передумовою закриття провадження в адміністративній справі є наявність судового рішення, що набрало законної сили, яким розглянуто та вирішено тотожний спір, що виник між тими самими сторонами. Тотожність спору виявляється у тому, що повинні співпадати підстави та предмет позову.

Дослідивши зміст судових рішень в адміністративній справі №379/568/15-а та позову ОСОБА_2, пред'явленого в лютому 2016 року, колегія суддів доходить висновку, що його предмет - оскарження відмови у здійсненні перерахунку заробітку та видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження за період з 13 вересня 1986 року по 02 жовтня 1986 року, а також зобов'язання суб'єкта владних повноважень провести відповідний перерахунок та видати відповідну довідку - та підстави є ідентичними, крім обставин звернення до відповідача із заявою та дати листа - відмови в її задоволенні.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що позивач визнає тотожність підстав та предмету позову у даній справі та у справі №379/568/15-а.

Разом з тим, апелянт стверджує, що відсутні підстави для закриття провадження в даній адміністративній справі, оскільки відповідачем у справі №379/568/15-а було Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, щодо якого прийнято рішення про припинення шляхом ліквідації, а в цій справі - Управління поліції охорони в Київській області. Скаржник зазначає, що Управління поліції охорони в Київській області не являється правонаступником Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, оскільки ліквідація юридичної особи є її припиненням без правонаступництва.

Проте, наведені доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1139) утворено як юридичні особи публічного права органи поліції охорони як територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, в тому числі Управління поліції охорони в Київській області, а також установлено, що органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції, є правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1399 «Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ» вирішено ліквідувати, як юридичну особу, зокрема, Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області. Починаючи з 16 листопада 2015 року і на даний час Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області перебуває у стані припинення.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України в разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.

Положеннями статей 55, 56 Конституції України гарантовано можливість захисту прав і свобод, зокрема, від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі право на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зважаючи на приведені норми, колегія суддів зазначає, що у будь-якому разі спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Оскільки предмет та підстави даного позову ідентичні вимогам позивача, які заявлялись ним до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області до прийняття уповноваженим органом рішення про припинення діяльності цього Управління, пред'явивши даний позов, позивач фактично прагне повторного розгляду й вирішення його судом.

Колегія суддів наголошує, що процесуальні правила пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондують принципу обов'язковості виконання судових рішень, що закріплений у статті 124 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статтях 14 і 255 зазначеного Кодексу, а також преюдиційності встановлених у рішеннях адміністративного суду обставин, що передбачені частиною першою статті 72 та частиною другою статті 255 Кодексу.

Незастосування судом першої інстанції в даній справі правил пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України входило б в протиріччя з принципом res judicata (принцип остаточності рішення суду), який є складовою принципу юридичної визначеності та верховенства права, адже могла би допускатись ситуація, за якої існує два судові рішення, які набрали законної сили, якими вирішено питання наявності підстав для захисту одних і тих же прав та інтересів заявника в однакових конкретних обставинах.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.