Справа № 2-а-4824/11/1470
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 р.Справа № 2-а-4824/11/1470

Категорія: 8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
ТОВ «Інтермет»ОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Інтермет»до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними наказу № 359 від 03.03.2011 р., дії посадових осіб щодо організації та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, -

встановиЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Інтермет», звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними наказу № 359 від 03.03.2011 р., дії посадових осіб щодо організації та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним наказ № 359 від 03.03.2011 р., на підставі якого проведена документальна позапланова невиїзні перевірка ТОВ НВФ «Інтермет». Визнано протиправними дії посадових осіб ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва щодо організації та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ НВФ «Інтермет», за результатами якої складено акт від 11.03.2011 р. № 684/23-2002/24060254 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ НВФ «Інтермет»з питань правовідносин з ТОВ «Промресурс-МК»за період вересень 2010 р, листопад 2010 р. Повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ НВФ «Інтермет», судовий збір в сумі 3,40 грн.

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року та винести нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно п.п. 75.1.2. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків).

Згідно з п.79.2 ст.79 ПКУ, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

03.03.2011 р. в.о. начальника ДПІ був прийнятий наказ № 359 «Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Інтермет» відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 , пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, у зв'язку з отриманням ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що рішення керівника органу державної податкової служби, оформлене наказом мало місце, та під час слухання справи не встановлені обставини щодо не відповідності його вимогам чинного законодавства, суд вважає, що відповідач мав повноваження щодо проведення документальної позапланової перевірки відносно позивача.

Доводи позивача наведені в позові та в поясненнях наданих ним під час розгляду справи в суді першої інстанції щодо неправомірності наказу на перевірку, на думку суду, є лише способом захисту позивача від кримінальної відповідальності, маніпулюванням описками в датах та спрямовані на приховування фактів штучного формування податкового кредиту, що було викрито працівниками ДПІ при проведенні відповідної перевірки.

У повідомленні від 03.03.2011 р. відповідач зазначив про необхідність забезпечення надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкової декларації з податку на додану вартість та запросили посадових осіб з'явитись до ДПІ 11.03.2011 р. для ознайомлення та підписання акту позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Інтермет».

Згідно акту ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва "Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Промресурс-МК», з питань дотримання податкового законодавства з ПДВ за період з 01.09.2010 по 30.11.2010 від 14.02.11 №153/23-600/34949621, - в ході перевірки встановлено, що відповідно до баз даних ДПС, податкової звітності та інших документів наданих для перевірки встановлено укладання та виконання цивільно-правових відносин, проведення транзитних, фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди покупцям переважно за допомогою контрагентів, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що зазначаючи обставини щодо визнання неправомірності дій ДПІ при проведені перевірки та складанню акту позивач фактично оскаржує висновки, що викладені в акті.

Відповідно до п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затв. наказом ДПА України 22.12.2010 № 984, за реєстр, в Мінюсті України 12.01.2011 р. за № 34/18772, - акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірю: фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав, який він вважає порушеним, не відповідає законодавству, так як факт видання наказу, проведення перевірки, складання акту та стверджуванні в ньому обставини не спроможні порушити права особи та складаються виключно на реалізацію компетенції суб'єкта владних повноважень, в даному випадку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 3 Господарського кодексу України, в якій чітко зазначається, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Стаття 1 Закону України «Про підприємництво»визначає, підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на Власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. У відповідності з Національним класифікатором України, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005р. № 375 із змінами та доповненнями, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів, послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили. технологічних процесів, тощо. Економічна діяльність характеризується витратами на виробництво, процесом виробництва та випуском продукції.

Відповідно до п.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. П.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, п.3 ст. 203 ЦК України вказує на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а п.5 ст.203 ЦК України - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України та ОСОБА_6 адміністративного суду, від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України", для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вже зазначалось вище, в ході перевірки встановлено, що відповідно до баз даних ДПС, податкової звітності та інших документів наданих для перевірки встановлено укладання та виконання цивільно-правових відносин, проведення транзитних, фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди покупцям переважно за допомогою контрагентів, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту.

Відповідно до ОСОБА_6 адміністративний суд, від 20.07.2010, № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", якщо ж у процесі встановлення обставин у справі буде з'ясовано, що в діях платника податку, який заявляє право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, вбачається спрямованість на незаконне одержання коштів з державного бюджету або необґрунтоване зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у задоволенні подібної вимоги повинно бути відмовлено. Наявність цивільно-правового договору не є безумовним свідченням правомірності вчиненої платником податку господарської операції у тому разі, якщо такий договір не визнаний недійсним у судовому порядку. З урахуванням вимог статей 219, 228 Цивільного кодексу України суд повинен виходити з того, що договір, який суперечить публічному порядку, є нікчемним, а отже, не породжує передбачених ним правових наслідків. Визнання такого договору недійсним у суді не вимагається. При цьому наявність належним чином оформлених податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно із частиною 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Договори позивача з контрагентами ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надавались та судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної Постанови не досліджувались, а отже висновки відповідача щодо їх нікчемності судом першої інстанції не спростовані.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Інтермет»про визнання протиправними наказу № 359 від 03.03.2011 р., дії посадових осіб щодо організації та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами, та як слід задоволенню не підлягають.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову Постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення до справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року по справі № 2-а-4824/11/1470, - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Інтермет»до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними наказу № 359 від 03.03.2011 р., дії посадових осіб щодо організації та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволені позову товариству з обмеженою відповідальністю «Інтермет», відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанову складено у повному обсязі 29 лютого 2012 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3