Справа № 243/9749/15-а
Суддя: Гусинський М. О.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/243/3/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016р. Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гусинського М.О.,

при секретарі Мірошниченко В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі № 12 Словянського міськрайонного суду у місті Словянську в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Словянську та Словянському районі про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.09.2015р. до Словянського міськрайонного суду з адміністративним позовом до УПФУ у м. Словянську та Словянському районі про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії звернулася ОСОБА_1, пояснюючи свої вимоги наступним: вона працювала на посаді судді Будьоннівського районного суду м. Донецька, 12.12.2014р. вона подала заяву про відставку до ОСОБА_2 юстиції України у відповідності до ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус судів», в редакції, що діяла на час подання заяви. Зазначену заяву ВРЮ України отримала 16.12.2014р. За ст.ст. 27, 31 Закону України «Про ОСОБА_2 юстиції», ч. 3 ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус судів» протягом 1-го місяця з дня надходження відповідної заяви ОСОБА_2 Юстиції України вносить до органу який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Тільки 02.07.2015р. ВРЮ України не з її провини постановила рішення № 123/0/15-15 про направлення до Верховної ОСОБА_2 України подання щодо звільнення її у відставку. 03.07.2015р. УПФУ у м. Словянську та Словянському районі була їй призначена пенсія за віком, але не сплачувалася у звязку із тим, що на той час у неї був відсутній запис в трудовій книжці про звільнення. На підставі постанови Верховної ОСОБА_2 України від 16.07.2015р. № 634-VІІІ, відповідно до п. 9 ч. 5 Конституції України, ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вона була звільнена з посади судді Будьоннівського районного суду м. Донецька у звязку із поданням заяви про відставку і за наказом в.о. голови Будьоннівського районного суду м. Донецька № 10-к від 10.08.2015р. була відрахована зі штату Будьоннівського районного суду м. Донецька у звязку із звільненням у відставку. На цей час вона, як суддя у відставці з 10.08.2015р. має право на одержання щомісячного довічного грошевого утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 08.07.2010р. в редакції, що діяла на час її звернення із заявою про звільнення до ОСОБА_2 юстиції України, а саме станом на 12.12.2014р., тобто до внесення змін до вказаного закону у редакції Закону України від 12.02.2015р. № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», Закону України від 02.03.2015р. № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та нової редакції Закону України «Про судоустрій і статус судів». З 01.06.2015р. на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 08.07.2010р., нова редакція ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус судів» передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ч.1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність, недоторканість судів гарантується Конституцією та законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності судів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України є надання за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності судів. Конституційний Суд України в своєму рішенні вказав, що підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Конституційний Суд України визнав неконституційними:

- частину третю, перше, друге, трете речення частини пятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ;

- статтю 2 Закону України Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус судів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ;

- абзац другий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частини другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VІ та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Конституційний Суд України зазначив, що положення Закону України «Про судоустрій та статус судів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ, визнані некондиційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, і є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Крім того, Положеннями Європейського хартії про Закон «Про статус судів» від 10 липня 1998року передбачається, що судді, які досягли встановленого законодавством віку для виходу на пенсію з посади судді та які виконували професійні обовязки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їхньої останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Вважає, що зменшення розміру пенсії/щомісячного довічного грошового утримання є порушенням прав громадян, що вона з часу звільнення у відставку 10.08.2015р. має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без будь-яких обмежень.

17.08.2015р. вона звернулася до УПФУ у м. Словянську та Словянському районі із заявою про призначення та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання, але тільки 11.09.2015р. її заява була розглянута УПФУ у м. Словянську та Словянському районі та прийняте рішення про відмову їй в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Просить суд визнати рішення УПФУ у м. Словянську та Словянському районі про відмову їй в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді протиправним, зобовязати УПФУ у м. Словянську та Словянському районі призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з розрахунку грошового утримання працюючого судді в сумі 21924,00 грн. без будь-яких обмежень та провести перерахунок її пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання у вказаному розмірі та сплатити це довічне грошове утримання, починаючи з 03.07.2015р.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволені позову наполягала.

Представник відповідача УПФУ у м. Словянську та Словянському районі до суду не зявився, але надав письмові заперечення на позовну заяву, в який просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі та копію судового рішення, що набрало законної сили направити на їх адресу, обґрунтовуючи свої заперечення наступним:

ОСОБА_1, на підставі особисто заяви про призначення пенсії від 03.07.2015р. було призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (протокол про призначення пенсії № 5010 від 10.07.2015р).

25.08.2015 (вхідний № 9576) позивачка звернулася до управління із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Для перерахунку призначеної пенсії були надані наступні документи:

●довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці;

●розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

●подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

●копії паспорту та картки платника податків;

●копія трудової книжки БТ-1 № 2050733.

Відповідна заява управлінням була розглянута згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р., та за результатами розгляду 11.09.2015р. було винесене рішення № 34 про відмову в перерахунку пенсії по заробітку.

Відмовляючи у здійснені перерахунку та у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, управління виходило із положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213.

Законом № 213 були внесені зміни щодо пенсійного забезпечення, зокрема, до Закону України «Про судоустрій та статус судів». Так, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно зазначеного закону, щомісячне довічне утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (в редакції Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015). Проте, згідно позовної заяви ОСОБА_1 просить суд зобовязати управління призначити їй щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді з розрахунку грошового утримання працюючого судді в сумі 21924,00 грн., без будь-яких обмежень. Вважаємо, що така вимога позивачки є необґрунтованою та прямо суперечить нормам чинного законодавства (Закону України «Про судоустрій і статус судів» в редакції від 02.03.2015).

Максимальний рівень щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, що втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету (в редакції закону № 213 VІІІ від 02.03.2015).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус судів».

Таким чином, з 1 червня 2015 неможливо призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та здійснити відповідний перерахунок, раніше призначеної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Саме тому, рішення про відмову у перерахунку пенсії по заробітку № 34 від 11.09.2015 винесено правомірно та на законних підставах, керуючись чинним законодавством, тобто обґрунтовано, отже позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають.

Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Сторонами суду надані наступні письмові докази:

●Довідка від 02.07.2015р. про взяття на облік ОСОБА_1 як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України (а.с. 5).

●Наказ № 10-к від 10 серпня 2015р., виданий в.о. голови Будьоннівського районного суду м. Донецька, про відрахування ОСОБА_1 зі штату Будьоннівського районного суду м. Донецька 10.08.2015р. у звязку з поданням заяви про відставку та звільненням її з посади судді Будьоннівського районного суду м. Донецька (а.с. 9-10).

●Постанова Верховної ОСОБА_2 України від 16 липня 2015р. № 634-VІІІ про звільнення суддів відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку (в тому числі і ОСОБА_1 з посади судді Будьоннівського районного суду м. Донецька (а.с. 11-12).

●Довідка ТУ ДСАУ в Донецькій області про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» відносно судді Будьоннівського районного суду м. Донецька Назарцевої В.О., згідно до якої оклад складає 12180,00 грн., надбавка за вислугу років 80% - 9744,00 грн., загалом - 21924,00 грн. (а.с.14).

●Рішення № 34 УПФУ в м. Словянську та Словянському районі від 11.09.2015р., яким відмовлено ОСОБА_1 в проведені призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку з тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначеними Законом України «Про судоустрій і статус судів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с. 21).

●Копія пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 33-51).

●Довідка від № 08.229 від 12.02.2016р. ТУ ДСАУ в Донецькій області про заробітну плату ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно до якої оклад складає 13780,00 грн., надбавка за вислугу років 9646,00 грн., загалом - 23426,00 грн. (а.с. 63).

Розглядаючи справу суд виходив з наступного:

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобовязані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її.

За імперативними приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (стаття 1, частина перша статті 6, частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ч.2 ст. 3 Конституції України).

Частиною 1 статті 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів (частини перша, друга статті 55, пункт 14 частини першої статті 92, частина перша статті 127).

Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом України від 07.07.2010р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», що відповідає частині першій статті 126 Основного Закону України, згідно з якою незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України наголошує, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невідємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, повязані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

В Основному Законі України незалежність як складова конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади, забороною впливу на них у будь-який спосіб, захистом професійних інтересів суддів, підкоренням суддів при здійсненні правосуддя лише закону, особливим порядком притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів, притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суду і судді, організацією державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей, здійсненням суддівського самоврядування, забороною для професійних суддів належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

Пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 27.11.2007р., щомісячне грошове утримання судді це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантований державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання.

Особливість щомісячного грошового утримання виявляється в тому, що його правове регулювання і джерела фінансування визначаються Конституцією України та спеціальним законом.

Умови та підстави виплати довічного грошового утримання на час призначення мене на посаду судді визначалися ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII Про статус суддів» (втратив чинність 01.01.2012р.), згідно частини четвертої якої судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01.10.2011р. набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668- VI, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 03.06.2013р. №3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи Рішення від 03.06.2013р. №3-рп/2013, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та Законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя й незалежності працюючих суддів і дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності й неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація N CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці. Для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення» (пункт 54).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", а саме:

«Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді у постановах від 17.03.2015р. (справа № 21-371а14, 21-429а14), від 09.06.2015р. (справа № 21-472а15), зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03.06.2013 №3-рп/2013.

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і зазначав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною ОСОБА_3 України всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними) (Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, п. 7.5 Рішення Конституційного Суду України від 22

Отже, оскільки мене було призначено на посаду судді Указом Президента України від 16.11.2004р. № 1419/2004, право на відставку судді я набув з 17.11.2014р.

Відповідно до пункту 11 розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII), яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI).

Водночас 28 березня 2015 року набрав чинності Закон України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), положеннями якого було внесено зміни до статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII та передбачено певне застереження в пункті 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII щодо умов і підстав скасування спеціальних видів пенсій, зокрема й суддям у відставці.

Отже, Закон № 2453-VI набрав чинності, у тому числі з урахуванням редакції Закону № 213-VIII, положення якого за своєю суттю є такими, що істотно порушують законодавчо визначені до цього гарантії незалежності суддів, зокрема вони погіршують умови пенсійного забезпечення й виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та спрямовані на ліквідування інституту відставки судді в цілому.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015р., внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно яких ч. 3 ст. 141 Закону передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

01.01.2016р. набрав чинності Закон України від 24.12.2015р. № 911- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 911-VIII), положеннями якого було внесено зміни, зокрема, до статті 141 Закону № 2453-VI щодо умов нарахування та виплати пенсій або довічного грошового утримання судді у відставці.

Зазначеними законодавчими змінами не тільки звужено зміст та обсяг наявних прав суддів, але й суттєво порушено встановлені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів.

Так, згідно із Законом № 911-VIII змінами до частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, передбачено:

в абзаці шостому:

- постійне обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність:

- тимчасове обмеження з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) фіксованою сумою 10740 гривень.

Отже, зміни до абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону № 2453-VI щодо постійного та тимчасового обмеження розміру соціального забезпечення стосуються прав суддів, які тільки вийшли у відставку або планують вийти в майбутньому (як працездатних, так і тих, що втратили працездатність). Також установлення фіксованої суми щомісячного довічного грошового утримання ставить суддів у відставці в нерівне становище один до одного.

Таким чином, указаними положеннями статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 213-VIII установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, чим допущено суттєве порушення конституційних гарантій незалежності професійних суддів, які визначалися положеннями частин третьої, п'ятої статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII.

Крім того, приписами пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону від 02.03.2015р. № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» установлено застереження щодо особливостей пенсійного забезпечення осіб, які мають право на спеціальний вид пенсій, а саме:

«5. У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет ОСОБА_3 України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Установлення менш сприятливих умов надання гарантій матеріального та соціального забезпечення суддям, що призначені (обрані) на посаду раніше введеного в дію нового правового регулювання, порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені при призначенні (обранні) їх на посаду, за своїм значенням у системі правового регулювання практично означає зниження рівня незалежності суддів, що є недопустимим у силу положень статті 126 Конституції України та підтверджено практикою Конституційного Суду України.

Окремо в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив:

«Вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці, виходить з того, що у рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 року Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям» (абзаци пятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

«Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний суд України вважає, що положення третього речення частини пятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України (абзац третій пункту 6.1 мотивувальної частини Рішення).

Таким чином, Конституційний Суд України неодноразово формував сталу позицію щодо неможливості встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці.

Держава Україна протягом певного строку (понад двадцять років) на конституційному рівні (пункти 2, 9 частини пятої статті 126 Основного Закону України) та на законодавчому рівні (стаття 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862 «Про статус суддів», стаття 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», стаття 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 192-VIII) гарантувала право судді на відставку та отримання за наявності стажу судді не менше 20 років виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди. Судді, у свою чергу, мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання як одну зі складових гарантій їх незалежності.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61).

Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права передбачено статтею 17 Закону України від 23.02.2006р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Частиною першою статті 126 Основного Закону України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у Рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами правового статусу судді (статті 133-139 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192- VIII).

У статті 46 Конституції України законодавець визначив одне із основних прав громадян право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії незалежності суддів закріплені у пунктах 7, 8 частині 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

За імперативними приписами частини 6 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

В Рішенні Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 також зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Зокрема, в абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що «... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності».

Крім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 указав, що щомісячне довічне грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу (абзац четвертий пункту 3.2).

Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді (статті 133 - 139 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII. Збереження наявного статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді. Саме на реалізацію й утвердження гарантій незалежності суддів у зазначеному аспекті Закон № 2453-VI у редакціях від 7 липня 2010 року до 1 січня 2015 року запровадив особливий порядок обчислення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного довічного утримання суддів. Цей порядок є своєрідним механізмом, передбаченим також і в міжнародних документах з питань організації судової влади та судочинства, що зможе захистити суддів від тиску або мінімізувати вплив на їхню незалежність і неупередженість.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями ОСОБА_3 Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "ОСОБА_4 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної ОСОБА_3 України від 21 травня 2015 року N 462-VIII "Про Заяву Верховної ОСОБА_3 України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" (Постанова N 462-VIII) схвалено Заяву Верховної ОСОБА_3 України про відступ від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності", а саме розміру щомісячного довічного грошового утримання, повинна застосовуватися в Україні.

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, не є його особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду й очікують неупередженого правосуддя.

Тож щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пунктом 54 згаданої раніше Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація N CM/REC(2010)12).

Позивач ОСОБА_5 набула достатній для відставки стаж роботи протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року.

Підтвердженням її беззаперечного права на відставку судді є Постанова Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Будьонівського районного суду м. Донецька відповідно до пункту 9 частини пятої статті 126 Конституції у звязку із поданням заяви про відставку від 16 липня 2015 року № 634-VІІІ.

У відповідності до пунктів 1, 7, 8, 11 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується:

- особливим порядком його призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення;

- окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом;

- належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді;

- правом судді на відставку.

Частинами 1, 5 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено право судді, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, подати заяву про відставку. При цьому за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, приписи ч.2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є невідємними та похідними від положень пунктів 1, 7, 8, 11 частини 4 статті 48, частин 1, 5 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 отримала водночас з набуттям права на відставку.

Загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 36 років.

Приписами п.5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді. Щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України порушено питання у постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015р. про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням (від 8 липня 2015 року N 201-2154/0/8-15).

Разом з тим, з прийняттям вказаного закону № 213-VІІІ від 02.03.2015 року та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, не скасовано положення ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, Управління Пенсійного фонду України в м. Словянську та Словянському районі Донецької області повинно було керуватися ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», положення якого не втратили чинності у відношенні суддів у відставці в частині права судді на відставку та призначення йому довічного грошового утримання, норми якого, на час набуття ОСОБА_1 права на передбачали призначення їй довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (80 відсотків + збільшення на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років), але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вже зазначалось, Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за № 200/14891 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 11.02.2013р. № 2-4).

Пунктом 1.2 цього Порядку зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_3 України або Президента України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоровя, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Відтак, дії Управління Пенсійного фонду України в м. Словянську та Словянському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є неправомірними, а ОСОБА_1 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 3.07.2015р. в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді з розрахунку грошового утримання працюючого судді в сумі 23426,00 грн. без будь-яких обмежень.

При цьому суд виходить з того, що довідка № 08-229 від 12.02.2016р. на імя ОСОБА_1 видана начальником управління ТУ ДСА України в Донецькій області про розмір її заробітної плати в сумі 23426,00 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а довідка ТУ ДСА України в Донецькій області без дати та номера із зазначенням розміру заробітної плати ОСОБА_6 видана для обчислення їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». В даному конкретному випадку предметом судового розгляду я призначення/не призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому суд і враховує інформацію про розмір заробітної плати позивача за довідкою за № 08-229 від 12.02.2016р.

У відповідності до приписів ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VI «Про судовий збір» за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що на день подачі позову складає 551,20 грн.

Згідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому суд вважає необхідним присудити з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають присудженню (стягненню) документально усі підтверджені позивачем судові витрати позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.17, 18, 69, 71, 94, 98, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управляння Пенсійного фонду України у м. Словянську та Словянському районі про визнання дій по перерахунку пенсії незаконними - задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у м. Словянську та Словянському районі Донецької області за № 34 від 11 вересня 2015 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у м. Словянську та Словянському районі Донецької області у встановленому законодавством порядку призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді, з розрахунку грошового утримання працюючого судді в сумі 23426 грн. 00 коп., без будь-яких обмежень та провести перерахунок її пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання у вказаному розмірі та сплатити довічне грошове утримання, починаючи з 03 липня 2015 року.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Словянську та Словянському районі Донецької області на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривен 20 коп. (Пятсот пятдесят одна гривна 20 копійок) на рахунок № 0075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, Код за , код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач коштів УК/Словянське/22030001.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного Адміністративного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 01 квітня 2016 року.

Суддя Словянського міськрайонного суду М. О. Гусинський