Справа № 2-а/1570/3080/2011
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2012 р.Справа № 2-а/1570/3080/2011

Категорія: 10.2.3Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 районного центру зайнятості на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 районного центру зайнятості до ОСОБА_5 про стягнення суми виплаченого забезпечення та суми наданих соціальних послуг,

встановила:

Позивач ОСОБА_4 районний центр зайнятості 19.04.2011 року звернулось до суду з позовом, за результатом якого позивач просив, стягнути з ОСОБА_5 вартість неправомірно отриманих соціальних послуг у сумі 5 200, 66 гривень.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні їх відмовити, обґрунтовуючи свої доводи тим, що на момент поновлення йому статусу безробітного він не належав до категорії зайнятого населення, тому соціальну допомогу по безробіттю отримував правомірно, у звязку з чим, вимоги ОСОБА_4 центру зайнятості вважає безпідставними.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2011 року в адміністративному позові ОСОБА_4 районного центру зайнятості до ОСОБА_5 про стягнення суми виплаченого забезпечення та суми наданих соціальних послуг було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 районний центр зайнятості з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 09.04.2010 року ОСОБА_4 районним центром зайнятості було проведено реєстрацію персональної картки № 40900001 оформленої на імя ОСОБА_5

Відповідно додатку № 1 до персональної картки, 09.04.2010 року ОСОБА_5 було ознайомлено з памяткою, з вакансіями та направлено на співбесіду в «Ексімнафтопродукт».

16.04.2010 року відповідачем було написано заяву на імя начальника ОСОБА_4 РЦЗ про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом від 16.04.2010 року № НТ 100416 ОСОБА_5 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Того ж дня, а саме, 16.04.2010 року, відповідачем по справі було укладено цивільно - правовий договір № 60 з ВАТ «Ексімнафтопродукт». Строк дії договору встановлювався до 20 травня 2010 року.

19.05.2010 року відповідачем з зазначеним підприємством було підписано додаткову угоду № 1, якою дію договору № 60 від 16.04.2010 року було пролонговано до 30 червня 2010 року.

26.05.2010 року було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 60 від 16.04.2010 року, якою було зменшено строк дії основного договору до 03.06.2010 року.

Наказом ОСОБА_4 центру зайнятості від 26.05.2010 року № НТ 100526 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю, на підставі пп. 13 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у звязку з невідвідуванням безробітним державної служби зайнятості без поважних причин 30 календарних днів і більше.

Наказом від 26.05.2010 року № НТ 100526 ОСОБА_5 було знято з обліку відповідно до п. 20 «Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», у звязку з невідвідуванням безробітним центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин після закінчення встановленого строку відвідування відповідно до абз. 4 пп.2 п. 20 Порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України від 02.03.2000 року № 153-ІІІ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до наданих до суду даних про виконані платежі, ОСОБА_5 за період з 16.04.2010 року по 19.04.2010 року було нараховані 66,67 грн., які відповідно до пояснень позивача повернуті не були.

Відповідно до абз. 15 пп. 1 п. 20 Постанови КМУ від 14.02.2007 року № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних», громадяни можуть зареєструватися в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, після закінчення шести місяців з дати зняття їх з обліку за умови, що вони повернули отримані кошти.

10.06.2010 року ОСОБА_5 в черговий раз звернувся до ОСОБА_4 районного центру зайнятості про що свідчить зареєстрована персональна картка № 61000001.

Наказом ОСОБА_4 центру зайнятості від 10.06.2010 року № НТ 100610 ОСОБА_5 було поновлено статус безробітного з 10.06.2010 року, з поновленням допомоги по безробіттю.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 центром зайнятості при поновленні ОСОБА_5 статусу безробітного вимоги абз. 15 пп. 1 п. 20 Постанови КМУ України № 219 виконані не були.

Суд 1-ї інстанції критично віднісся до пояснень представника позивача, що на підприємство ПАТ «Ексімнафтопродукт»ОСОБА_5 не направлявся, оскільки це суперечить матеріалам справи, а саме додатку до персональної картки № 40900001, але, з урахуванням обставин справи, судом встановлено, що центром зайнятості при фактичному направленні особи що шукала роботу на підприємство, направлення у письмовому вигляді не видавалося, у звязку з чим адміністрація ПАТ «Ексімнафтородукт»про укладення цивільно правового договору № 60 від 16.04.2010 року центр зайнятості не повідомляла.

Відповідно до п.26 Постанови КМУ від 14.02.2007 року № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних», безробітні громадяни, які були зняті з обліку, але не працевлаштувалися, під час наступного звернення за сприянням у працевлаштуванні подаються заяву про перереєстрацію їх як безробітних (поновлення статусу безробітного) із зазначенням у ній інформації про те, що вони не є найманими працівниками, не уклали договір цивільно правового характеру, не одержують пенсію на пільгових умовах та не зареєстровані як фізичні особи - підприємці і заповнюють нову картку.

Судом 1-ї інстанції також встановлено, що при зверненні відповідача 10.06.2010 року з заявою про поновлення статусу безробітного, ним було надано достовірні відомості, оскільки цивільно правовий договір укладений з ПАТ «Ексімнафтопродукт»припинив дію 03.06.2010 року.

Постановою КМУ України від 20.03.2006 року № 357 «ОСОБА_2 питання загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття», було затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Зазначений Порядок дійсно визначав механізм проведення розслідування страхових випадків у 2006 році, але у звязку з чинністю вказаного нормативно правового акту на час розгляду справи, суд вважає правомірним його застосування ОСОБА_4 районним центром зайнятості при проведенні розслідування страхового випадку ОСОБА_5

Відповідно до п. 6 Порядку, у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.03.1991, № 803-XII "Про зайнятість населення", безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до п.11 Постанови КМУ від 14.02.2007 року № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних», Державна служба зайнятості здійснює підбір підходящої роботи для громадян відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про зайнятість населення».

За відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистою заявою з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання, як таких, що шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого зазначаються у картці. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати допомоги по безробіттю чи припинення виплати такої допомоги громадянин повинний ознайомитися під розписку в картці обліку прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що на час звернення ОСОБА_5 з заявою про поновлення статусу безробітного він до зайнятого населення, у визначенні ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», не відносився, тому соціальна допомога по безробіттю виплачена у період з 10.06.2010 року по 14.01.2011 року у сумі 5 697, 16 гривень, відповідачем була отримана на законних підставах.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив зазначену постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування або зміни вказаної постанови колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 районного центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 районного центру зайнятості до ОСОБА_5 про стягнення суми виплаченого забезпечення та суми наданих соціальних послуг залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5-ть днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до положень діючого законодавства до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3