Справа № 803/250/15-а
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ К/800/29022/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Волинській області, треті особи ОСОБА_3, Голова комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у Волинській області Конечна М.А. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів у Волинській області неправомірною та зобов'язати надати встановлену статтею 179 КЗпП України та статтею 18 Закону України «Про відпустки» відпустку для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку. Стягнути з Головного управління Міндоходів у Волинській області відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо ненадання ОСОБА_2 відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку. Зобов'язано Головне управління Міндоходів у Волинській області надати ОСОБА_2 відпустку для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 22 серпня 2013 року.

ОСОБА_3 згідно з свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №5127 від 30 квітня 2004 року та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №77 від 22 серпня 2005 року, є приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області.

ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 23 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Міндоходів у Волинській області (де остання працює) із заявою про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку, на що отримала відмову мотивовану тим, що право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у батька дитини, баби, діда чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, є похідним від права матері на таку відпустку, тобто мати може делегувати право на відпустку вище переліченим особам. Оскільки, Законом України «Про нотаріат» відпустка для догляду за дитиною не передбачена, то і інші родичі не мають права на таку відпустку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив висновок про те що Закон України «Про нотаріат» не регулює питання про надання відпусток, тому в даному випадку застосуванню підлягають КЗпП України та Закон України «Про відпустку».

Статтею 18 Закону України «Про відпустки» встановлено, що після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Відповідно до частини третьої статті 20 цього Закону, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Частиною четвертою статті 20 цього Закону визначено, що особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено.

Враховуючи, що Закон України «Про нотаріат» не регулює порядок надання нотаріусам відпусток для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд першої інстанції на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 181 КЗпП відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною (частина сьома статті 179 КЗпП).

Таким чином, відмова відповідача у наданні позивачці відпустки по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку є протиправною, а позовні вимоги обґрунтованими.

Враховуючи те, що посилання відповідача в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, та ними повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішеннях, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224,230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Волинській області, треті особи ОСОБА_3, Голова комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у Волинській області Конечна М.А. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак