Справа № 415/753/16-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/753/16-а
Провадження № 2-а/415/30/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Нескородової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

23 лютого 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що відповідно до рішення Луганської обласної ради народних депутатів 11 сесії 21 скликання від 18 березня 1993 року, її ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), було обрано народним суддею Лисичанського міського народного суду. Верховною Радою України 19 червня 2003 року вона була обрана суддею безстроково і працювала у Лисичанському міському суді Луганської області. З 16 липня 2005 року вона перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області. З 16 липня 2005 року їй була призначена та виплачувалася пенсія за віком відповідно до ст. 26, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 30 листопада 2015 року відповідно до наказу № 9 її було відраховано зі штату Лисичанського міського суду Луганської області та з 01 грудня 2015 року і виплата пенсії їй була поновлена.

З 01.04.2015 року нарахування та виплата їй пенсії призупинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким було внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона продовжувала працювати на посаді судді Лисичанського міського суду Луганської області.

09 лютого 2016 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зі зверненням щодо виплати їй пенсії за період роботи з 01.04.2015 р по 30.11.2015 р., але Відповідачем було відмовлено у виплаті їй пенсії за вищевказаний період, мотивуючи тим, що відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 до частини 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453 тимчасово: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року не виплачуються.

Вона не погодилася з такими діями Відповідача, а тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом, обґрунтовуючи його наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, який набрав законної сили з 01.04.2015 року), тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.п.2 п.22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року, що набув законної сили 01.01.2016 року, дію зміненої редакції ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» продовжено до 31.12.2016 року.

На підставі абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 01.04.2015 року посада судді, на якій вона працювала, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» або Законом України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року пов'язував припинення виплати їй пенсії.

Разом з тим, відповідно до ст. 5 Розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 01.06.2015 року відповідний закон, вказаний в п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнятий не був.

З цього часу особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій вона працювала, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відсутні.

Отже, відмова Відповідача у відновленні та виплаті виплати їй пенсії за віком з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року є неправомірною.

З огляду на викладене, вважає, що з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року виплата пенсії, призначеної їй, ОСОБА_1, пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підлягає поновленню і виплаті, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

На підставі викладеного, просила суд визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.06.2015 року до 30.11.2015 року неправомірними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську поновити та виплатити пенсію за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року.

Представником відповідача - Управлінням пенсійного фонду України в м. Лисичанську до суду надані письмові заперечення на адміністративний позов. В обґрунтування заперечень позовних вимог відповідач посилався на те, що позивачка з 16.07.2005 р. перебуває на обліку в Управлінні та отримає пенсію за віком відповідно до ст. 26, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 до ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453 тимчасово: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року не виплачуються 30.11.2015р. ОСОБА_1 відрахована зі штату Лисичанського міського суду на підставі чого 01.12.2015 року пенсію було поновлено.

Позовні вимоги вважають необґрунтованими, оскільки станом на 01.06.2015р. посада судді на якій працювала позивач, дає право на призначення пенсії в порядку та умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про державну службу», тобто існували правомірні обставини для припинення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р.

Крім того, згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи, що позивач працювала суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, за наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року з наступними змінами, позивач здобула право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Вважають позовні вимоги неправомірними, просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник Відповідача Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, просили відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.08.2005 р. наданим Пенсійним фондом України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує вид пенсії за віком, розмір пенсії 622,36 грн. на термін з 16.07.2005р. довічно, номер пенсійної справи № НОМЕР_3.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2, виданої на ім'я ОСОБА_1 відповідно до запису № 41 від 22.03.1993р. вибрана народним суддею Лисичанського міського суду відповідно до наказу № 26 від 22.03.1993р. Згідно з записом № 47 від 30.11.2015р. відрахована зі штату Лисичанського міського суду Луганської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2015р. № 788-VІІІ «Про звільнення суддів» на підставі наказу голови суду від 30.11.2015р. № 9.

Отже, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області з 16.07.2005 року і їй була призначена пенсія за віком відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного Фонду України у місті Лисичанську Луганської області із заявою про виплату пенсії.

Згідно з відповіддю Управління Пенсійного Фонду України у місті Лисичанську Луганської області № 17/І-7 від 16.02.2016 року, відповідач повідомив позивачу, що виплата пенсії поновлена з 01.12.2015р. Правові підстави для виплати пенсії за період роботи з 01.04.2015р. по 30.11.2015р. відповідно до законодавства України відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, який набрав законної сили з 01.04.2015 року), тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.п.2 п.22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року, що набув законної сили 01.01.2016 року, дію зміненої редакції ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» продовжено до 31.12.2016 року.

На підставі абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 01.04.2015 року посада судді, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» або Законом України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року пов'язував припинення виплати пенсії позивачу, у зв'язку з чим відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено з 01.04.2015 року правомірно.

Що стосується вимог про виплату пенсії за віком з 01.06.2015 року слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 5 Розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 01.06.2015 року відповідний закон, вказаний в п. 5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнятий не був.

З цього часу особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.Х1.1950) (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція), передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Причому забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 01.06.2015 року до 30.11.2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Отже, відмова відповідача у відновленні виплати пенсії позивачу з 01.06.2015 року до 30.11.2015 року є неправомірною, а вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 11, 8, 71, 94, 99, 159-163, 183-2 КАС України, ст.ст. 19, 22, 46, 68, 126 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1, 14, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську, щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.06.2015 по 30.11.2015 року протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську поновити та виплатити пенсію за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА