Справа № 804/932/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 лютого 2016 р. Справа № 804/932/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

17 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить:

- зобов'язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт з домоволодіння, 1/2 частини за адресою: АДРЕСА_1, накладений Постановою ВП №291 від 09.06.2008 року Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Згідно частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

У частині першій статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отож, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Згідно положень частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, відносяться також і ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках передбачених законом.

Згідно з приписами частини 9 статті 153 Цивільно-процесуального кодексу України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до положень статті 383 Цивільно-процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до частини 2 статті 384 Цивільно-процесуального кодексу України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли щодо дій державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо відмови у вилученні запису про арешт домоволодіння, 1/2 частини за адресою: АДРЕСА_1.

З позовом на вказані дії звернувся ОСОБА_1, який був стороною у спорі, що вирішувався Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. На підставі ухвали вказаного суду від 14 травня 2008 року по справі №2-148-2008 (2з-55-2008) державним виконавцем була накладена заборона на відчуження домоволодіння, 1/2 частини за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що законом встановлено процедуру оскарження дій посадових осіб державної виконавчої служби, а саме скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу виконавчої служби, стороною по справі подається до суду, який видав виконавчий документ.

Аналогічну позицію підтримав Верховний суд України у постанові від 01.12.2015 року по справі № 825/2565/14 (54688670).

З огляду на фактичні обставини справи вбачається, що незгода сторони з діями державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, не може бути предметом розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 107, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що згідно частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Степаненко