Справа № 826/11700/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2016 року 10:37 № 826/11700/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представників позивача - Вєтрова М.В.,

представника відповідача - Корчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фітнес Трейдінг» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Фітнес Трейдінг» (надалі - позивач або ТОВ «Фітнес Трейдінг») з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2015 № і № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків акта ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.12.2014 № 1337/26-54-22-06/35488683 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «Фітнес Трейдінг» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах ТОВ «Інтехгруп» () за період з 01.01.2011 по 01.06.2014». На переконання позивача акт перевірки не містить жодних належних доказів нереальності (безтоварності) господарських операцій позивача з його контрагентом-постачальником, та позиція контролюючого органу ґрунтується на лише суб'єктивних припущеннях перевіряючого. Також позивач вказує на те, що податкові повідомлення-рішення від 13.01.2015 № і № прийнятті контролюючим органом з порушенням граничного строку для їх прийняття, визначеного нормами п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думки представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, протягом періоду з 21.11.2014 по 27.11.2014 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норм пп. 78.1.1 і 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 20.11.2014 №465 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Фітнес Трейдінг» () з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах із контрагентом ТОВ «Інтехгруп» () за період з 01.01.2011 по 01.06.2014, за результатами якої складений акт від 04.12.2014 № 1337/26-54-22-06/35488683 (надалі - акт перевірки).

В тексті зазначеного акта перевірки містяться висновки податкового органу про заниження позивачем в порушення норм пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України показників задекларованих податку на прибуток на суму 883 164 грн. за 2 - 4-ий квартали 2011 року та податку на додану вартість на загальну суму 767 696 грн. (в тому числі за звітні періоди серпень 2014 року в розмірі 233 883 грн., за вересень 2011 року - 192 000 грн., за жовтень 2011 року - 95 000 грн., за листопад 2011 року - 233 317 грн., за грудень 2011 року - 13 769 грн.). Епізоди даних правопорушень перевіряючий пов'язує з фактами неправомірного врахування ТОВ «Фітнес Трейдінг» при визначенні об'єктів оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість сум витрат на придбання товарів у контрагента-постачальника ТОВ «Інтехгруп» на підставі договору від 01.08.2011 № 01-Ф. Загальний обсяг поставок товарів на користь ТОВ «Фітнес Трейдінг» відповідно до наданих до перевірки видаткових накладних за перевіряємий період становив 4 607 813 грн. (в т.ч. ПДВ - 767 969 грн.).

За результатами таких господарських операцій ТОВ «Фітнес Трейдінг» віднесло до складу витрат за 2 - 4-ий квартали 2011 року суму 3 839 844 грн. та до складу податкового кредиту за звітні місяці серпень-грудень 2011 року загальну суму податку на додану вартість в розмірі 767 969 грн. (на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Інтехгруп».

В ході здійснення документальної перевірки працівник ДПІ дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Фітнес Трейдінг» правових підстав для формування показників витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з суб'єктом підприємницької діяльності ТОВ «Інтехгруп».

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на тому, що до ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві надійшла постанова слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Бондаренка В.М. від 11.06.214 про призначення позапланової документальної перевірки. В даній поставі слідчого від 11.06.2014 зазначено, зокрема наступне: до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області надійшов рапорт по факту протиправних дій посадових осіб ТОВ «Інтехгруп», які виразились в ухиленні від сплати податків і зборів та відсутні за місцем реєстрації за адресою: м. Чернігів, вул. Ушинського, 26. Відомості про вказані факти були внесені 06.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003765 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України («Фіктивне підприємництво»). Згідно реєстраційних даних керівником підприємства значиться ОСОБА_3 Даних про здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності в ході слідства не встановлено.

З урахуванням даної інформації контролюючий орган не визнав надані позивачем до перевірки первинні документи, такими, що підтверджують реальність вчинення господарських операцій з поставок товарів.

05.01.2015 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві своїм листом № 32/10/26-54-22-06-27 «Про розгляд заперечень» залишила без змін висновки, викладені в акті перевірки, а заперечення товариства проти акта від 04.12.2014 № 1337/26-54-22-06/35488683 - без змін.

13.01.2015 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- за № (форми «Р»), яким визначила ТОВ «Фітнес Трейдінг» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 883 164 грн. (основний платіж);

- за № (форми «Р»), яким визначило ТОВ «Фітнес Трейдінг» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 17 211,25 грн., в тому числі 13 769 грн. за основним платежем, 3 442,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 13.01.2015 протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім того, в розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 «Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 та діяв до 16.12.2011, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, протягом перевіряємого періоду ТОВ «Фітнес Трейдінг» здійснювало господарську діяльність з оптової та роздрібної торгівлі спортивними товарами, що відповідає видам діяльності позивача згідно з ЄДРПОУ.

Судом встановлений факт укладення між ТОВ «Фітнес Трейдінг», в особі директора ОСОБА_4, і ТОВ «Інтехгруп», в особі директора ОСОБА_3., договору купівлі-продажу від 01.08.2011 № 01-Ф, за умовами якого Продавець (ТОВ «Інтехгруп») зобов'язується поставити та передати у власність Покупця (позивача) товар згідно накладних у відповідності до отриманих замовлень Покупця, а Покупець, в свою чергу, - здійснити оплату за такий товар та приймати його на умовах даного Договору. Загальна вартість цього Договору становить суму всіх накладних на відпуск товару Покупцю. Асортимент, кількість та ціна товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору. Якість товару, що відпускається, повинна бути підтверджена сертифікатами якості, відповідності та іншими документами, необхідними для даного виду товару, які передаються Покупцю разом з товаром.

Згідно п. 4.2 і 4.6 розд. 4 даного Договору Продавець зобов'язується здійснити поставку і передати товар Покупцю протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання замовлення, якщо інше не передбачено у замовлені. Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару від Продавця до Покупця та підписання сторонами видаткової (товарно-транспортної накладної).

Порядок проведення розрахунків між сторонами визначений у розд. 6 цього Договору.

На підтвердження правомірності формування витрат і податкового кредиту за вказаним договором купівлі-продажу за перевіряємий період позивач надав суду копії наступних документів:

- видаткових накладних, датованих серпнем, вереснем, жовтнем, листопадом і груднем 2011 року, щодо поставки ТОВ «Інтехгруп» товарів спортивного призначення в асортименті;

- податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Інтехгруп» на користь позивача, підписаних ОСОБА_3 та скріплених печаткою цього товариства;

- оборотно-сальдових відомостей субрахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахунку бухгалтерського обліку за 2011 - 2012 роки;

- виписок банку (АТ «Ерсте Банк») по особовому рахунку ТОВ «Фітнес Трейдінг», де зафіксовані відомості про перерахування коштів на користь ТОВ «Інтехгруп» в якості оплати за товари спортивного призначення згідно договору № 04/1-13 від 01.04.2013;

Додатково на підтвердження наявності економічної обґрунтованості укладення спірного договору купівлі-продажу позивач надав до суду копії первинної документації (видаткових накладних) та контракту на поставку спортивного обладнання від 30.08.2011 № 254/ФТ, оформленої/укладеного з третіми особами-покупцями при реалізації придбаних у ТОВ «Інтехгруп» товарів.

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Інтехгруп» у зв'язку з наступним.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Також з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ «Фітнес Трейдінг» на придбання товарів спортивного призначення та здійсненням ним господарської діяльності (оптової торгівлі).

Під час судового розгляду відповідач не навів суду будь-яких доводів та не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або свідчили б про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування витрат і податкового кредиту за наслідками спірних господарських операцій.

Так, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договору купівлі-продажу, зокрема, того, що ТОВ «Інтехгруп» не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

Також, обставини щодо фіктивності підприємницької діяльності ТОВ «Інтехгруп» та ухилення ним від сплати податків і зборів, наведені в постанові слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Бондаренка В.М. від 11.06.214 про призначення позапланової документальної перевірки були спростовані в ході судового розгляду справи. А саме у відповідності до листів Слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області від 19.08.2015 № 5/25-3188 та від 16.02.2016 № 616вх/124/43/5/2016, наданих у відповідь на судові запити № 826/11700/15/11185/15 від 22.07.2015 та № 826/11700/15/1623/16, жодні пояснення у посадових осіб щодо здійснення господарської діяльності в межах кримінального провадження № 0003765 не відбиралися, та 13.08.2014 дане кримінальне провадження було закрито слідчим Бондаренком В.М. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (у зв'язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення).

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

Крім того, як зазначає Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 01.03.2016 № К/800/43042/15, «судам слід враховувати, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між ТОВ «Фітнес Трейдінг» і постачальником ТОВ «Інтехгруп», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору купівлі-продажу та первинних документів до нього неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Інтехгруп» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «Фітнес Трейдінг» і ТОВ «Інтехгруп», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат і податку на додану вартість в ціні товарів, придбаних у ТОВ «Інтехгруп», що були віднесені до складу витрат і податкового кредиту ТОВ «Фітнес Трейдінг» за перевіряємі періоди, та як наслідок про протиправність здійснених відповідачем нарахувань сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість згідно податкових повідомлень-рішень від 13.01.2015.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Фітнес Трейдінг» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фітнес Трейдінг» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № та № від 13.01.2015 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фітнес Трейдінг» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов