Справа № 815/6399/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6399/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі ДСА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу ДСА №669/к від 27 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням однієї штатної посади заступника начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі ТУ ДСА), поновлення позивача на посаді заступника начальника ТУ ДСА з 29 жовтня 2015 року, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 15 липня 2003 року працював на посаді заступника начальника ТУ ДСА.

22 квітня 2015 року на виконання вимог ч.ч.2, 4 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" начальник ТУ ДСА звернувся до голови ДСА з поданням про затвердження змін до структури та штатного розпису ТУ ДСА, які 23 квітня 2015 року були затверджені головою ДСА.

Наказом ТУ ДСА №39-зп "Про введення в дію змін до структури та переліку змін до штатного розпису ТУ ДСАУ в Одеській області" від 28 квітня 2015 року проведено скорочення однієї штатної посади заступника начальника управління, тобто, новим затвердженим штатним розписом ТУ ДСА передбачалась лише одна посада заступника начальника управління.

Також, з матеріалів справи вбачається, що листами №6-3917/15 від 22 квітня 2015 року, №6-4089/15 від 29 квітня 2015 року, №6-9989/15 від 26 серпня 2015 року начальник ТУ ДСА вніс на розгляд Голові ДСА пропозицію щодо продовження здійснення повноважень на посаді заступника ТУ ДСА ОСОБА_3 та повідомив про перелік наявних вакантних посад в управлінні.

27 серпня 2015 року позивач був ознайомлений з попередженням ДСА про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (в порядку ст.49-2 КЗпП України).

Згідно наказу ДСА №669/к від 27 жовтня 2015 року заступника начальника ТУ ДСА - позивача з 29 жовтня 2015 року звільнено з займаної посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням однієї штатної посади заступника начальника ТУ ДСА.

Винесення казаного спірного наказу та звільнення позивача з займаної посади і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наявності в матеріалах справи письмових доказів, які у сукупності свідчать про необґрунтованість вимог ОСОБА_1. Також суд першої інстанції вважав спірний наказ ДСА №669/к від 27 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначалось, наказом ТУ ДСА №39-зп "Про введення в дію змін до структури та переліку змін до штатного розпису ТУ ДСАУ в Одеській області" від 28 квітня 2015 року проведено скорочення однієї штатної посади заступника начальника управління, тобто, новим затвердженим штатним розписом ТУ ДСАУ передбачалась лише одна посада заступника начальника управління, замість двох, які раніше до зміни штатного розпису займались позивачем та ОСОБА_3.

Статтею 42 КЗпП України передбачено надання працівникам переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, положеннями вказаної статті передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Також, зазначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

З аналізу матеріалів справи, зокрема, особових справ ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 не мають законодавчо визначених переваг один перед одним для залишення на роботі на посаді заступника ТУ ДСА.

Таким чином, відповідно до вказаних норм у даному випадку визначення особи, яка має право залишитися на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відноситься виключно до компетенції роботодавця - відповідача і повинно здійснюватися за критерієм рівня кваліфікації та продуктивності праці кандидатів на залишення на роботі.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції та матеріалів справи, відповідачем в межах своєї компетенції та відповідно до вказаних норм було здійснено оцінювання попередньої роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визначено останнього як працівника, який має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. З урахуванням вказаної оцінки та з метою більш ефективного виконання функцій ДСА України, відповідач прийшов до висновку, що доцільним є залишення на роботі саме ОСОБА_3.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення питання щодо визначення особи, яка має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва, було здійснено відповідачем в межах своїх повноважень та з дотриманням встановленої діючим законодавством процедури, а тому і звільнення ОСОБА_1, яке відбулось у зв`язку зі скороченням чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва та внаслідок визначення ОСОБА_3 як особи, яка має переважне у порівнянні з позивачем право на залишення на роботі саме за критерієм оцінки кваліфікації та ефективності праці, не може вважатися незаконним.

Одночасно колегія суддів зазначає, що визначення працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці не відноситься до компетенції суду, не може бути здійснено останнім, натомість повинно вирішуватись роботодавцем (безпосереднім керівництвом), оскільки оцінка кваліфікації та продуктивності праці надається за наслідком та під час виконання особою своїх безпосередніх посадових обов'язків на протязі всього часу роботи, а тому така оцінка може бути надана виключно роботодавцем.

Крім цього, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача з приводу того, що оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року його було поновлено на посаді заступника начальника ТУ ДСА з 25 лютого 2012 року, то іншого працівника - ОСОБА_3, належало звільнити у відповідності до п.6 ст.40 КЗпП України, з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема, особових карток позивача та третьої особи вбачається, що в період часу безпосередньо до звільнення позивача в 2012 році, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 одночасно перебували на посаді заступника начальника ТУ ДСА, тобто підстав вважати, що після звільнення в 2012 році позивача, ОСОБА_3 почав виконувати роботу (посадові обов'язки) ОСОБА_1 - немає, ОСОБА_3 і далі, після звільнення позивача в 2012 році, продовжував виконувати посадові обов'язки заступника начальника ТУ ДСА.

Доводи позивача про порушення головою ДСА постанови КМУ "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" № 65 від 01 березня 2014 року колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки збільшуючи кількість штатних посад заступників начальника ТУ ДСА, голова ДСА діяв на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року, якою було поновлено позивача на посаді заступника ТУ ДСА, тобто з метою саме поновлення порушених прав позивача.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції з приводу того, що дії/рішення голови ДСА по збільшенню кількості штатних посад заступників начальника ТУ ДСА на одну одиницю в судовому та/або адміністративному порядку не оскаржувались та протиправними не визнавались.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук