Справа № 808/3773/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/3773/15

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року (о 10 год. 25 хв.)

Справа № 808/3773/15

м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Запорізької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрокомплекс»

про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі – ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрокомплекс» (далі – ТОВ «Електрокомплекс», відповідач), в якому просить застосувати арешт коштів на рахунках платника податків ТОВ «Електрокомплекс» у банках, обслуговуючих такого платника податків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI та зазначає, що у зв’язку з відмовою платника податків ТОВ «Електрокомплекс» в реалізації ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області права на проведення позапланової виїзної документальної перевірки – відмовою у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення позапланової документальної перевірки платника податків, начальником податкової інспекції 08.07.2015 о 17 годині 00 хвили прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яке надіслано на адресу відповідача. З метою реалізації прав, наданих контролюючому орану статтею 20 Податкового кодексу України, у зв’язку з відмовою ТОВ «Електрокомплекс» у виконанні обов’язків, встановлених чинним законодавством, невиконання законних вимог посадових осіб податкової інспекції, просить накласти арешт на кошти відповідача, що знаходяться на відкритих рахунках у банківських установах.

24.02.2016 представником відповідача подано заперечення на адміністративний позов (вх. №6489), згідно яких стаття 94 Податкового кодексу України вказує, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов’язків, визначених законом. У зв’язку з тим, що наказ на проведення перевірки було визнано протиправним і скасовано, вважає, що він не породжує правових наслідків для платника податків, як і обов’язку допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Посилається на норми статті 94 Податкового кодексу України, Порядку №568, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, зазначає, що застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Зауважує, що ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області зверталась з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Ухвалою суду від 13.07.2015 закрито провадження у справі №808/3772/15. За таких обставин, з огляду на те, що арешт майна відповідача не підтверджений у судовому порядку, а отже, припинився відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, підстави для застосування арешту коштів на відкритих рахунках відповідача відсутні, оскільки такий арешт є лише складовою загального арешту майна. На підставі вищевикладеного, вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ухвали суду від 22.03.2016 замінено позивача у справі - ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області на Запорізьку об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС Запорізької області (далі – позивач).

Представник позивача у судове засідання не з’явився, проте 22.03.2016 надав до суду клопотання (вх. №9390) про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання також не з’явився, проте 22.03.2016 надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує із підстав, викладених у наданих суду заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Електрокомплекс» (ідентифікаційний код 32721642) є юридичною особою, яка зареєстрована 07.11.2003, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На підставі наказу керівника від 06.07.2015 №378 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» та направлень на перевірку від 07.07.2015 №342, №343 працівника контролюючого органу здійснено виїзд за податковою адресою відповідача, проте ТОВ «Електрокомплекс» відмовлено перевіряючим у допуску до проведення перевірки, у зв’язку із чим складено акт від 07.07.2015 №145 «Недопуску посадових осіб органів державної фіскальної служби до перевірки».

У зв’язку із ненаданням підприємством на запит податкової інспекції документів обліку доходів, витрат та інших показників, пов’язаних із визначенням об’єктів оподаткування (податкових зобов’язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, для здійснення документальної перевірки перевіряючими складено акт від 07.07.2015 №146/08-29-22-2209/32721642.

Крім того, 07.07.2015 фахівцями позивача складено акт №147 щодо неможливості розпочати перевірку.

На підставі звернення та доданих до нього матеріалів відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Електрокомплекс», керівником ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків від 07.07.2015, яке 09.07.2015 надіслано на адресу підприємства.

Не погоджуючись із прийнятим наказом від 06.07.2015 №378 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки, 08.07.2015 ТОВ «Електрокомплекс» звернувся до суду із позовом про його скасування.

За результатами розгляду справи №808/3742/15 судом прийнято постанову від 15.10.2015 про задоволення адміністративного позову, визнано протиправним та скасовано наказ ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 06.07.2015 №378 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 апеляційну скаргу ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області залишено без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 у справі №808/3742/15 – без змін.

Крім того, 09.07.2015 на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшло подання ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Електрокомплекс» зробленого на підставі рішення про застосування арешту майна від 07.07.2015, провадження за яким закрито відповідно до ухвали суду від 13.07.2015 по справі №808/3772/15.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України у відповідній редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Питання адміністративного арешту майна платника податків врегульовані статтею 94 Податкового кодексу України, за приписами пункту 94.1 якої адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 цього Кодексу, за своїм змістом однаково охоплює як арешт на кошти, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин:

платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відтак, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із вищенаведених обставин, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 94.4, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

При цьому, пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Судом встановлено, що 07.07.2015 керівником ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. При цьому, податкова інспекція звернулась до суду із поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Електрокомплекс», зробленого на підставі рішення про застосування арешту майна від 07.07.2015, яке провадження за яким закрито відповідно до ухвали суду від 13.07.2015 по справі №808/3772/15.

Положеннями пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України також встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Отже, реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків. У цьому разі рішення керівника податкового органу або його заступника не приймається.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Судом встановлено, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на підпункт 94.2.3 пункт 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та вказує на відмову платника податків ТОВ «Електрокомплекс» від проведення документальної виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, що підтверджується актом від 07.07.2015 №145 «Недопуску посадових осіб органів державної фіскальної служби до перевірки», в також актами 07.07.2015 №146/08-29-22-2209/32721642 про ненадання документів та №147 щодо неможливості розпочати перевірку.

З приводу вказаних обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податкового кодексу України.

У відповідності до статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас, відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що документальна позапланова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.

Так, 06.07.2015 керівником ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області із посиланням на підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України винесено наказу №378 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Електрокомплекс».

За змістом пункту 78.5 статті 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 у справі № 808/3742/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016, адміністративний позов адміністративний позов ТОВ «Електрокомплект» задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 06 липня 2015 року №378 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

У відповідності із частиною третьою статті 254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Частиною п’ятою статті 254 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (частина друга статті 255 КАС України).

За вказаних обставин, суд вважає необґрунтованими посиланням позивача на підпункт 94.2.3 пункт 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, як підставу застосування арешту майна платника, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено відсутність встановлених Податковим кодексом України підстав для прийняття наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки відповідача та призначення і проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач був звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні – з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя І.В. Батрак