Справа № 804/6084/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2015 р. Справа № 804/6084/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Дерев'янко К.П.
за участю представника:
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є безпідставними та необґрунтованими, а тому винесені податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення в яких зазначив,
що висновки щодо порушення позивачем податкового законодавства є обґрунтованими та
підтверджені письмовими доказами, а тому Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекція ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті
оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень тау
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну планову перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
10 листопада 2014 року за результатами перевірки податковим органом було складено акт №4717/490/04-03-17-01-25/НОМЕР_1, яким встановлено порушення: п. 187.1 ст.187, з урахуванням пп.54.3.1, п.54.3, ст.54, п. 183.4 ст. 183, п.10 підрозділу II розділу XX Податкового кодексу України в результаті чого позивачу донараховано податку на додану вартість за актом перевірки на загальну суму 65 214 грн., в т.ч. за: лютий 2012 року (з урахуванням січня 2012 року) в сумі 17 992 грн., березень 2012 року в сумі 9 571 грн., квітень 2012 року в сумі 8 160 грн., травень 2012 року в сумі 5 531 грн., червень 2012 року в сумі 3 792 грн., липень 2012 року в сумі 3 697 грн., серпень 2012 року в сумі 3 757 грн., за жовтень 2012 року на суму 2 775 грн., за листопад 2012 року на суму 6 117 грн., за грудень 2012 року на суму 3 822 грн.; ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до Дніпродзержинської ОДПІ не надано податкові декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року (з урахуванням січня 2012 року), березень 2012 року, квітень 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року, липень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року; пп.271.1.1 п.271.1 ст.271, 288.5.1 ст.285, пп.288.7 ст.288 з урахуванням статей 285-287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI в результаті чого позивачу донараховано орендної плати за землю на суму 512 649,20 грн. та пп.271.1.1 ст.271, ст.274, пп. 286.2, пп.286.5 ст.286 Податкового кодексу в результаті чого позивачу донараховано земельного податку на суму 52 482,44 грн.; пп.286.2 ст.286 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ, в частині неподання податкових декларацій з плати за землю на 2011-2013 роки.
20 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_2 надіслала до Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області заперечення проти акту №4717/490/04-03-17-01-25/НОМЕР_1 від 10.11.2014 року.
Дніпродзержинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області залишила
висновки акту без змін.
Судом встановлено, що 10 січня 2012 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинська реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою №1-ПДВ, яка була отримана відповідачем 10.01.2012 року про, що свідчить штамп вхідної кореспонденції.
В ході дослідження зазначеної заяви судом встановлено, що причиною реєстрації платником податку на додану вартість є те, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних4 місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).
Судом також встановлено, що відповідь на зазначену заяву відповідач надав 29.08.2012 року, повідомивши Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 про недостатність підтверджуючих документів стосовно обсягів постачання товарів/послуг за останні 12 календарних місяців.
07 вересня 2012 року Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 було зареєстровано в якості платника податку на додану вартість.
Відповідно до підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Відповідно до статті 181 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
Відповідно до пункту 183.1 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.
Відповідно до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 183.7 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до органу державної податкової служби за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.
Відповідно до пункту 183.8 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) орган державної податкової служби відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 183.9 статті 183 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку орган державної податкової служби зобов'язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку не пізніше наступного робочого дня після бажаного (запланованого) дня реєстрації платника податку, зазначеного у його заяві, або протягом 10 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, якщо бажаний (запланований) день реєстрації у заяві не зазначено чи такий день настає раніше дати, що припадає на останній день строку, встановленого для реєстрації платника податку органом державної податкової служби. Якщо бажаний (запланований) день реєстрації, зазначений у заяві особи, настає після завершення 10 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, орган державної податкової служби зобов'язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку не пізніше бажаного (запланованого) дня реєстрації платника податку, зазначеного у його заяві.
Відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, та враховуючи, той факт, що позивачем були здійснені всі передбачені законодавством заходи для реєстрації в якості платника податку на додану вартість, суд приходить до висновку, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не повинна нести відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.
Таким чином, податкове зобов'язання з податку на додану вартість за період з 11.01.2012 року по 31.12.2012 року підлягає зменшенню на суму, що була нарахована позивачу за період коли Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не була зареєстрована платником податку на додану вартість, а саме з 11.01.2012 року по 06.09.2012 року, всього в розмірі 52 500 грн. основного зобовязання.
Оскільки, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в період з 07.09.2012 року по 31.12.2012 року була зареєстрована платником податку на додану вартість, то вона було зобов'язана сплачувати податок на додану вартість та подавати відповідні декларації.
Відповідно до п. 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у ФОП ОСОБА_2 обов'язку сплатити суму грошового зобов'язання всього у розмірі 15 892,50 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 12 714 грн. (65 214,00 грн. - 52 500,00 грн.) та за штрафними санкціями у розмірі 3 178,50 грн (25% від 12 714 грн.).
Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2008 року між Дніпродзержинською міською радою та громадянкою України ОСОБА_2 укладений Договір оренди земельної ділянки строком дії до 27.08.2018 року. Відповідно до договору ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,1079 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Вокзальна, 1 для фактичного розміщення нежилого приміщення.
Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки грошова оцінка земельної ділянки становить 1 848 789,89 грн.
Відповідно до п.4.1 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 16 898,04 грн.
Згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який є невід'ємною частиною договору, ставка земельного податку встановлена Законом України "Про плату за землю" у розмірі 1 (%) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно податкових декларацій з плати за землю за 2011-2013 роки, позивачем задекларовано податкове зобов'язання орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності в сумі 20 615,07 грн. на рік.
Зокрема встановлено, що позивач протягом перевіряємого періоду декларувала суму орендної плати розрахованої за нормативно грошовою оцінкою, яка діяла до 01.07.2011 року.
Судом також встановлено, що 01.10.2008 року між Дніпродзержинською міською радою та громадянкою України ОСОБА_2 укладений Договір оренди земельної ділянки строком дії до 27.08.2018 року. Відповідно до договору ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,1178 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Вокзальна, 1а для фактичного розміщення нежилого приміщення.
Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №5509 від 23.08.2011 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки до становить 2 018 419,36 грн.
Відповідно до п.4.1 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 14 662,56 грн.
Згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який є невід'ємною частиною договору, ставка земельного податку встановлена Законом України "Про плату за землю" у розмірі 1 (%) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно податкових декларацій з плати за землю за 2011-2012 роки, позивачем задекларовано податкове зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності в сумі 17 887,85 грн. на рік.
Згідно податкової декларації з плати за землю за 2013 рік, позивачем задекларовано податкове зобов'язання орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності в сумі 8 099,22 грн. на рік.
Зокрема встановлено, що позивач протягом перевіряємого періоду декларувала суму орендної плати розрахованої за нормативно грошовою оцінкою, яка діяла до 01.07.2011 року.
Судом також встановлено, що 29.06.2005 року між Дніпродзержинською міською радою та громадянкою України ОСОБА_2 укладений Договір оренди земельної ділянки строком дії 10 років. Відповідно до договору ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,5592 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, 9 для фактичного розміщення нежилого приміщення.
Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №5513 від 23.08.2011 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить -5 840 042,11 грн.
Відповідно до п.4.1 Договору, сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 15 528,96 грн.
Згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який є невід'ємною частиною договору, ставка земельного податку встановлена Законом України "Про плату за землю" у розмірі 1 (%) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно податкової декларації з плати за землю за 2011 рік, позивачем задекларовано податкове зобов'язання орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності в сумі 20 156,92 грн. на рік.
Згідно податкових декларацій з плати за землю за 2012-2013 роки, позивачем задекларовано податкове зобов'язання орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності в сумі 50 392,86 грн. на рік.
Зокрема встановлено, що позивач протягом перевіряємого періоду декларувала суму орендної плати розрахованої за нормативно грошовою оцінкою, яка діяла до 01.07.2011 року.
Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 15.12.2010 року №07-02/6 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпродзержинськ» з 01.07.2011 року затверджено базову вартість земель міста в сумі 202,37 грн. за 1 кв.м.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.05.2011 року №116-08/6, від 25.06.2012 року №475-24/6 «Про плату за землю» встановлено коефіцієнт для розрахунку річної орендної плати за земельні ділянки, розпорядниками яких є Дніпродзержинська міська рада, на рівні трикратного розміру земельного податку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України (далі - ПКУ), який відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп. 9.1.10 п.9.1 ст.9 ПКУ (тут і далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп.14.1.147 п. 14.1 ст.14 ПКУ є податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 ПКУ платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Землекористувачі за змістом пп. 14.1.73 п.14.1 ст.14 ПКУ - це особи, яким надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Таким чином, податковим кодексом визначено обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Відповідно до пп. 14.1.136 п.14.1 ст.14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Порядок оподаткування землі в Україні визначається розділом XIII "Плата за землю" Податкового кодексу України. Питання орендної плати за землю врегульовані статтею 288 ПКУ.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.п. 288.1, 288.4 ст.288 ПКУ).

Згідно пп.288.5.1 п.288.5 ст. 288 ПКУ законодавцем визначено нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Так, річна сума платежу не може бути меншою трьох відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПКУ платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строках та у розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПКУ та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи з принципу пріоритетності норм ПКУ перед нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.2 ст.5 ПКУ, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений у пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПКУ.

Тобто у зв'язку зі зміною розміру орендної плати за земельну ділянку згідно з пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПКУ Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повинна була самостійно розрахувати розмір орендних платежів на поточний рік з урахуванням вимог, встановлених чинним Податковим кодексом України.

Вказаної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 02.12.2014 року, а відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, та для всіх судів України.

Судом також не приймаються посилання позивача на протиправність дій відповідача щодо неврахування при обчисленні грошового зобов'язання з орендної плати за землю пільг, передбачених рішеннями Дніпродзержинської міськради від 27.05.2011 року №116-08ЛТ та від 25.06.2012 року №475-24//Т, оскільки зазначеними рішеннями передбачене надання пільг зі сплати земельного податку, а не орендної плати за землю.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 18.02.15 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 420 012,26 грн., та нарахування штрафних санкцій у розмірі 105 003,06 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДШ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 02.12.14 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з земельного податку у розмірі 39 205,48 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 10 141,37 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що автомиючий комплекс з офісом та магазином за адресою: м. Дніпродзержинськ. вулиця Сачко, 12 перебував у власності ФОП ОСОБА_3 Олеговичадо 18.12.2008 року.

Право користування зазначеною земельною ділянкою площею 0,1490 га ОСОБА_3 надано договором оренди укладеним з Дніпродзержинською міською радою 16 липня 2007 року, що зареєстрований за №07031 від 19.07.07 року.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.12.2008 року право власності на нерухоме майно: автомиючий комплекс з офісом та магазином за адресою: м. Дніпродзержинськ, вулиця Сачко, 12 визнано за ФОП ОСОБА_2.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до статті 270 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Таким чином, обов'язок сплачувати за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

У частинах 1, 2 статті 125 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірний відносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

В свою чергу, питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 ЗК та 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені та відповідно обов'язок щодо сплати земельного податку.

Водночас, суд звертає увагу на помилковість тверджень позивача про те, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 24.12.2010 року, а відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, та для всіх судів України.

Враховуючи зазначене у суду відсутні правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення №.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 02.12.14 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ всього в розмірі 82 877,5 грн. (65 214,00 грн. + 17 663,50 грн.) в частині нарахування грошового зобов'язання в розмірі 66 985 грн. (82 877,50 грн. - 15 892,50 грн.).

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. З статті 4 ЗУ «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до висновку, що позивач повинен сплатити судовий збір всього у розмірі 4 375,06 грн.(у пропорційному відсотковому співвідношенні), що враховуючи часткову його сплату позивачем при подачі адміністративного позову у розмірі 487,20 грн., становить 3 887,86 грн.

Керуючись ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 02.12.14 року за № в частині нарахування грошового зобовязання в розмірі 66 985 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 887,86 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4