Справа № 2-а/2340/10
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2010-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/2340/10
Провадження №2-а/2340/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Стрепка Н.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Личаківському районі м. Львова про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії «Дітям війни» за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.05.2008 року по 31.12.2008 роки, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач 18 січня 2010 року звернулась до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.05.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 1646,07 грн.

Обґрунтовує позов тим, що вона відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно із статтею 6 цього ж Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога їй не виплачувалась. Крім цього, просить поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав.

В судове засідання позивач не прибула, просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова ОСОБА_3, що діє згідно довіреності від 14.04.2010року №3128/06-08 в судове засідання не з»явилася, напередодні судового засідання подала суду заяву, якою просить розглядати справу у письмовому провадженні, заперечила проти позову. З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати його розмір за відсутності поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини. Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, тому кошти на виплату оскаржуваного підвищення в 2007 році були відсутні. Крім цього, позивачу починаючи з 01.01.2008 року встановлено підвищення у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважає позов безпідставним, просить відмовити у задоволенні такого та застосувати строк звернення до адміністративного суду відповідно до ст.ст.99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

До таких висновків суд прийшов, виходячи з наступного.

Дійсно, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-VI установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею першою цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Встановлено, що позивач народилась 14 січня 1943 року і підпадає під категорію «дитина війни» (а.с.5,6).

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 статті 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Отже, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відновлено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного Суду України преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

Судом встановлено, що всупереч Рішенню Конституційного Суду України ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова оспорювана позивачем надбавка з липня по грудень 2007 року не виплачувалась, а починаючи з 01.01.2008 року виплачувалась тільки в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, хоч повинна була виплачуватись відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Разом з тим, відповідно частини 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах річного строку звернення до адміністративного суду.

Встановлено, що позивач звернулася до суду 18.01.2010 року.

Враховуючи наведене, суд розцінює причини пропущення строку звернення до суду як неповажні та приходить до висновку, що в позові слід відмовити у звязку із пропущенням строку звернення до суду, визначеного ст.99 КАС України.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 122, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст. ст. 1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо нарахування щомісячної доплати до пенсії «Дітям війни» - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Стрепко Н.Л.