Справа № 815/29/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. м. Київ К/800/44307/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року у справі за позовом Кілійської районної ради Одеської області до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Кілійська районна рада Одеської області (далі - Кілійська райрада) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області (далі - ДФІ в Одеській області) про визнання нечинним акта Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції від 11 жовтня 2013 року №850-16/92 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійської районної ради за період з 01.01.2010 року по 31.07.2013 року» в частині; скасування вимоги Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції про усунення фінансових порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Кілійської районної ради від 15 листопада 2013 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року закрите провадження у справі № 815/29/14 в частині позовних вимог про визнання частково нечинним акта Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції від 11 жовтня 2013 року № 850-16/92 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійської районної ради за період з 01.01.2010 року по 31.07.2013 року».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції Одеської області від 15 листопада 2013 року № 850-61/2501 в частині пунктів 3, 4, 5, 6, 7 та пункту 1 в частині, що стосується усунення вказаних у цих пунктах порушень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, ДФІ в Одеській області звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила скасувати судові рішення судів попередніх інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині - про відмову у задоволенні позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Кілійська райрада просила залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адмінітсративного судочиснвта України (надалі - КАС України) у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійської райради за період з 1 січня 2010 року по 31 липня 2013 року складено акт від 11 жовтня 2013 року № 850-16/92 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійської районної ради за період з 01.01.2010 року по 31.07.2013 року» (далі - Акт перевірки).

На підставі зафіксованих в Акті перевірки даних та з метою усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення у подальшому, Ізмаїльською об'єднаною державною фінансовою інспекцією пред'явлено позивачу вимогу про усунення порушень від 15 листопада 2013 року № 820-61/25021 (далі - Вимога № 820-61/25021).

У вказаній Вимозі № 850-61 Кілійську райраду зобов'язано серед іншого здійснити наступне:

1. Опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо повного усунення виявлених порушень, розглянути питання про притягнення до відповідальності винних осіб, видати розпорядження по результатам ревізії.

2. Стягнути з колишнього голови Кілійської районної ради ОСОБА_3 на поточний рахунок Кілійської райради кошти у сумі 12 411,00 грн.; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернути зайво перераховані кошти в сумі 4 505,19 грн. до державного бюджету.

3. Відобразити дебіторську заборгованість за Кілійською райдержадміністрацією у сумі 166 749,84 грн., Фінансовим управлінням Кілійської райради - 35 478,7 грн., Державною казначейською службою в Кілійському районі - 24 125,51 грн., ДФІ в Одеській області - 12 062,76 грн.; стягнути з Кілійської райдержадміністрації кошти у сумі 166 749,84грн., Фінансового управління Кілійської райради - 35 478,7грн., Державної казначейської служби в Кілійському районі - 241 25,51 грн., ДФІ в Одеській області - 12 062,76грн.

4. Стягнути з осіб, винних у понаднормованому списанні матеріальних цінностей кошти у сумі 61 024,93грн.

5. Відрахувати з головного спеціаліста, бухгалтера-касира ОСОБА_4 кошти у сумі 196,90 грн., шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

6. Відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами, щодо якої здійснено безпідставні витрати; стягнути з Управління соціального захисту населення Кілійської райдержадміністрації - 4 507,90 грн.

7. Здійснити перерахунок вартості виконаних робіт (наданих послуг), провести взаємозвірки з Управлінням державної казначейської служби в Кілійському районі за договором та зменшити кредиторську заборгованість на вартість невиконаних робіт (ненаданих послуг) на суму 12 116,58грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості та неправомірності пунктів 3, 4, 5, 6, 7 та пункту 1 в частині, що стосується усунення вказаних у цих пунктах порушень, Вимоги № 820-61/25021, у зв'язку із чим ці пункти Вимоги № 820-61/25021 підлягають скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає остаточні висновки судів попередніх інстанцій помилковими з огляду на таке.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, ДФІ в Одеській області у пунктах 1, 3, 4, 5, 6, 7 пред'явила позивачу вимоги про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувані пункти 3, 4, 5, 6, 7 Вимоги вказують на виявлені збитки, їхній розмір, їх стягнення та відшкодування.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14), від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), від 21 квітня 2015 року (справа № 21-76а15), від 10 лютого 2015 року (справа № 21-632а14) і колегія суддів бере її до уваги.

З урахуванням викладеного у задоволенні цього позову в частині визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6, 7 та пункту 1 в частині, що стосується усунення вказаних у цих пунктах порушень, Вимоги № 850-61/2501 необхідно відмовити.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову справі, а тому рішення цих судів в частині задоволених позовних вимог підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року в частині задоволеного позову скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Кравцов О.В.

Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.