Справа № 826/13540/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державна фіскальна служба України, про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Груп», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державна фіскальна служба України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.05.2015 №533 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову суду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало подання Державної фіскальної служби України від 10.02.2015 №3041/5/99-99-22-05-02-16, яке в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення останнього.

В свою чергу при надходженні подання, у тому числі, органів доходів і зборів про застосування спеціальних санкцій до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності Міністерство економічного розвитку і торгівлі України перевіряє подання на дотримання формальних ознак його оформлення, а саме дотримання ініціатором поданням положень ст. 37 Закону № 959-XII та Положення №59. При цьому, оцінка та перевірка обставин викладених у вказану поданні виходить за межі повноважень відповідача.

Відтак, суд дійшов висновку про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Державною фіскальною службою України було направлене Міністерству економічного розвитку і торгівлі України подання від 10.02.2015 №3041/15/99-99-22-05-02-16 «Про застосування спеціальних санкцій», згідно з яким повідомлено, що за результатами проведеної перевірки встановлено наявність простроченої дебіторської заборгованості за здійсненими зовнішньоекономічними операціями у позивача.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», на підставі, зокрема, подання Державної фіскальної служби України від 10.02.2015 №3041/15/99-99-22-05-02-16, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято наказ від 25.05.2015 №433 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» (далі - оскаржуване рішення та/або наказ) застосовано, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції, в тому числі, застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.

При цьому, санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459 «Про питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі», затверджено Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Положення №459).

Згідно п. 1 зазначеного вище Положення Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 175 пункту 4 Положення №459 визначено, Мінекономрозвитку відповідно до покладених на нього завдань застосовує до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальні санкції, передбачені Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Таким чином, як правильно визначив суд першої інстанції, відповідачу в рамках Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та Положення №459 надано повноваження щодо застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності спеціальних санкції. В той же час, застосування зазначених санкцій здійснюється, серед іншого, на підставі подання органів доходів і зборів.

Таким чином, оскаржуваний наказ прийнято Міністерством економічного розвитку України в межах повноважень наданих йому законом.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженого наказом Міністерства економіки України №52 від 17.04.2000, що зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2000 за N 260/4481 (далі - Положення №52) спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.

За приписами підпункту 1.2 пункту 1 Положення №52 санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов'язані з ним закони України, зокрема, в разі порушення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Опрацювання подань, в силу приписів п. 4.1 Положення №52, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності від органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг, Національного банку України покладено на відділ контролю у сфері зовнішньоекономічної діяльності департаменту регулювання зовнішньоекономічної діяльності та відділ правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Згідно приписів статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Також підпунктом 4.2 пункту 4 Положення №52 визначено вимоги до подання щодо застосування спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності або тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, якщо в отриманих поданнях зазначену інформацію повністю не відображено та відсутня в них інформація не перебуває в розпорядженні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, то Міністерство економічного розвитку і торгівлі України робить запит до ініціатора подання або до інших органів державного управління та валютного контролю, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, щодо яких є подання про застосування спеціальних санкцій, щодо уточнення інформації про суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало подання Державної фіскальної служби України від 10.02.2015 №3041/5/99-99-22-05-02-16. Зі змісту подання слідує, що останнє, в контексті вимог статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та підпункту 4.2 пункту 4 Положення №59 в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства щодо його оформлення.

Суд апеляційної інстанції вважає слушним зауваження суду першої інстанції, що Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та Положенням №59 не передбачено права на відмову у прийняття наказу Міністерством економічного розвитку та торгівлі України щодо застосування спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за наслідком надходження подання відповідних органів про їх застосування.

В той же час, згідно з підпунктом 4.3 пункту 4 Положення №59 відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій, на підставі яких видаються відповідні накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом. Зазначений пункт Положення №59 кореспондується з приписами статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

З наведеного наявний висновок, що при надходженні подання, у тому числі, органів доходів і зборів про застосування спеціальних санкцій до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності Міністерство економічного розвитку і торгівлі України перевіряє подання на дотримання формальних ознак його оформлення, а саме дотримання ініціатором поданням положень статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та Положення №59. При цьому, оцінка та перевірка обставин викладених у вказану поданні виходить за межі повноважень відповідача.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 13 жовтня 2015 №К/800/15318/15 та від 21.01.2016 №К/800/61468/14.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу від 25.05.2015 №533. Натомість, доводи позивача наведені в апеляційній скарзі не спростували висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Груп» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.