Справа № 1304/8585/12
Суддя: Юрків О. Р.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1304/8585/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Бориславському Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом за позовом заступника прокурора Львівської області до ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування пункту 1.15 додатку 1 до рішення ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», -

В С Т А Н О В И В :

позивач заступник прокурора Львівської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування пункту 1.15 додатку 1 до рішення ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», згідно якого, при здійсненні підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова, у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що зазначений п. 1.15 «Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року суперечить вимогам Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», а також рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків, та порушує права співвласників багатоквартирного житлового будинку, оскільки використання допоміжних приміщень будинку можливе лише за згодою всіх співвласників. Просить визнати незаконним та скасувати вказаний пункт додатку до рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, надавши пояснення про те, що відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно із ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2007 року у справі №1-а/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що конституційним повноваженням органів місцевого самоврядування є самостійне вирішення питань місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковим до виконання на відповідній території. Враховуючи специфіку м. Львова, а саме незадовільний стан дахів та горищ в житлових будинках, збудованих у минулих сторіччях, відсутність достатніх коштів у місцевому бюджеті для їх ремонту та необхідність збільшення житлової площі, 06.07.2007 року ОСОБА_1 комітетом Львівської міської ради ухвалено рішення №442 «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», яким затверджено «Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова». Пунктом 1.15 цього Положення передбачено, що у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку на проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов не вимагається. Зазначений документ є нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання органами місцевого самоврядування м. Львова та мешканцями м. Львова. Вважає, що з огляду на аварійний, непридатний до нормальної експлуатації стан конструкцій горища, зазначений простір не може забезпечувати експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців, є таким, що виведений із експлуатації, відтак, не належить до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, а відноситься до нежитлових приміщень, котрі, як і будинок, перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Львова, інтереси якої представляє та рішення від імені якої приймає орган місцевого самоврядування Львівська міська рада. Тому місцева рада, як власник, або особа уповноважена власником, має право володіти, користуватися, розпоряджатися майном на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому виконавчий комітет міської ради прийняв оскаржуване рішення у межах своєї компетенції та ґрунтуючись на вимогах закону. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю й безпідставністю позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечили із підстав, аналогічних викладеним у фабулах поданих письмових заперечень та пояснень. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із необґрунтованістю й безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечила, давши аналогічні пояснення. Просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 позов підтримала, покликаючись на аналогічні обставини та мотиви. Просить задовольнити позовні вимоги.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявились без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому, згідно ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе завершити розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України; застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Судом встановлено, що 06.07.2007 року ОСОБА_1 комітетом Львівської міської ради, прийнято рішення №442 «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду». Підпунктом 1.1 зазначеного рішення затверджено «Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова (додаток 1)». Вказаним Положенням встановлено порядок підготовки юридичними і фізичними особами документів та оформлення дозволів на проектування, переобладнання горищ і надбудови житлових будинків на мансардні поверхи у м. Львові незалежно від форми власності, основні поняття і терміни (мансарда - горищне приміщення, розміщене у габаритах даху будинку, яке використовують як житло, так і для господарських потреб та яке забезпечене зовнішніми утепленими огороджуючими конструкціями; мансардний поверх; мезонін - житлова надбудова над частиною житлового будинку, яка поєднана архітектурно і конструктивно з дахом будинку; надбудова; замовник балансоутримувач; обєкт реконструкції; інвестор; майнова вартість площі горища; дольова участь у ремонті житлового фонду міста).

Із підпункту 1.15 Положення слідує, що при проведенні реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов, «у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається».

«Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 встановлено, що реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Для проектування реконструкції і капітального ремонту одноквартирних і багатоквартирних житлових будинків, окремих квартир, надбудованих, вбудованих і прибудованих приміщень незалежно від періоду їх будівництва, конструктивних систем, об'ємно-планувальних рішень, застосованих будівельних матеріалів і виробів, а також будинків і приміщень різного призначення, що переобладнуються у житлові застосовувалися «ВСН 61-89(р) /Госкомархитектуры. Реконструкция и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проектирования», затверджені наказом Державного комітету по архітектурі і містобудуванню при Держбуді СРСР від 26.12.1989 р. №250, пізніше - Державні будівельні норми України [ДБН] В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 року №295.

Із підпункту 1.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року у справі за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) вбачається, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до п. 4.3 мотивувальної частини зазначеного рішення КСУ встановлено, що питання щодо згоди власників квартир співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін . з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

У мотивувальній частині Ухвали Конституційного Суду України №46-у/2004 від 12.05.2004 року про відмову у задоволенні клопотання народного депутата України ОСОБА_10 про розяснення Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року встановлено, що у Рішенні від 02.03.2004 року №4-рп/2004 зокрема вирішено питання, коли і на яких підставах виникає право спільної власності на допоміжні приміщення, чим таке право підтверджується та чи потрібно для набуття права спільної власності на допоміжні приміщення здійснити, як це практикувалося, додаткові дії - створити товариство чи обєднання співвласників багатоквартирного будинку і обовязково вступити до нього, прийняти будинок на свій баланс, укласти договір з постачальниками комунальних послуг, сплатити збір за користування цими послугами, зареєструвати допоміжні приміщення в бюро технічної інвентаризації тощо (п. ІІ). Таким чином, предметом розгляду Конституційного Суду України були питання, що стосуються набуття громадянами права спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків при приватизації квартир (кімнат у квартирах) (п. ІІ). Саме в цьому аспекті Конституційним Судом України дано офіційне тлумачення відповідних положень Закону. Питання про тлумачення терміна «допоміжні приміщення» Конституційний Суд України не вирішував, оскільки в конституційних поданні і зверненні воно не порушувалося (п. ІІ). Тому наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення перелік допоміжних приміщень «(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.)» не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення» та інших термінів, що вживаються у законах, які згадані у клопотанні народного депутата України ОСОБА_10 (п. ІІ).

При цьому, слід зауважити, що автор звернення, народний депутат України ОСОБА_10, просила дати відповіді на такі запитання: 1. Чи розуміти визначення у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення «допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.)» як тлумачення терміна «допоміжні приміщення», чи тлумачення цього терміна в Рішенні не давалося, а перелічені в дужках приміщення взято вибірково зі статті 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 2. Чи віднесені Рішенням до допоміжних приміщень усі, без винятку, підвали чи, як випливає зі статті 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», лише їх частина, яка функціонально призначена для забезпечення експлуатації будинку, а також для побутового обслуговування мешканців будинку? (п. І)

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що на думку Конституційного Суду України конкретизує правову характеристику спільного майна власників квартир (п. 4.3 мотивувальної частини Рішення КСУ № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року), «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, Додатку Б (обовязкового) ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80 та котрим надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 року №175, допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Відповідно до п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011 року у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

З наведеного вбачається, що Законом встановлено визначальний критерій для віднесення приміщень до допоміжних, а саме функціональне призначення цих приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Тому в кожному конкретному випадку слід оцінювати чи цільово призначене приміщення для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, що є визначальним встановленим критерієм для віднесення вказаного приміщення до допоміжного.

Висновки про визнання стану даху аварійним, не придатним до нормальної експлуатації, надаються за результатами технічних оглядів й оцінки стану, ґрунтовних інженерних обстежень та виконання перевірочних розрахунків спеціалізованими проектними організаціями, що мають право на здійснення/провадження будівельної діяльності, господарської діяльності, повязаної зі створенням обєктів архітектури (технічний огляд, обстеження та оцінювання технічного стану будівельних конструкцій будівель, споруд, інженерних мереж, проектні роботи, архітектурні роботи, архітектурне та будівельне проектування) й несуть відповідальність за проведення досліджень. Зазначені висновки підлягають підтвердженню висновками міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради, оскільки у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 року №331 «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради» (зі змінами), міжвідомча комісія розглядає питання і дає технічні висновки про: непридатність для проживання житлових будинків та окремих квартир; технічний стан будинків (квартир), віднесення їх до категорії аварійних, що загрожують обвалом, визнання такими, що виведені з аварійного стану; реконструкцію (перепланування) житлових будинків (квартир), нежитлових приміщень і господарських споруд, у тому числі з їх розширенням за рахунок надбудови (прибудови).

Відповідно до підпункту 4.13 Правил обстежень, оцінки технічного стану та паспортизації будівель і споруд, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 27.11.1997 року №32/288 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.1997 року №409 "Про забезпечення надійності і безпечної експлуатації будівель, споруд та інженерних мереж"» (Із змінами, внесеними згідно з наказами Держбуду №184/140 від 28.07.1999, Державного комітету України з будівництва та архітектури №28/28 від 04.02.2005, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №53/75 від 15.02.2007), ознаками не придатного для експлуатації стану конструкції є: конструкція перевантажена або мають місце дефекти та пошкодження, які свідчать про зниження її несучої здатності. Ознаки аварійного стану конструкції наступні: те саме, що і за станом конструкції не придатним для експлуатації, але на основі перевірних розрахунків та аналізу дефектів і пошкоджень неможливо гарантувати цілісність конструкцій на період підсилення, особливо якщо можливий «крихкий» характер руйнування; необхідно вивести людей із зони можливого обвалення, виконати негайне розвантаження, вжити інших заходів безпеки. Відповідно до п. 2 цих Правил, аварія пошкодження, вихід із ладу, руйнування, що сталося з техногенних (конструктивних, виробничих, технологічних, експлуатаційних) або природних причин.

Згідно із даними таблиці 1 «Правил оцінки фізичного зносу жилих будинків КПД-2041-12 Україна 226-93», затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 02.07.1993 року №52 ( таблиці 5.1 Стандарту житлово-комунального господарства України «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків. СОУ ЖКГ 75.11 - 35077234.0015:2009» - прийнято та надано чинності згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03.02.2009 року №21), при оцінці технічного стану «незадовільний» експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту; при оцінці технічного стану «ветхий» стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий, обмежене виконання елементами будинку своїх функцій; при оцінці технічного стану «непридатний» елементи будинку знаходяться у зруйнованому стані, при зносі 100% залишки елемента повністю ліквідовані.

Згідно з додатком Б ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», горище це простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху.

Відповідно до положення п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей).

Згідно п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.09.2000 року №10-рп/2000 у справі №1-37/2000 за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про приватизацію державного житлового фонду), вирішено визнати такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 лютого 1994 року, згідно з якими «не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». У мотивувальній частині вказаного рішення встановлено, що включення окремих квартир (будинків) державного житлового фонду до переліку обєктів, що не підлягають приватизації, зумовлюється особливістю правового статусу самих цих обєктів, а також необхідністю забезпечення безпечних умов проживання громадян (п. 3). З огляду на це не можна розцінювати як обмеження прав і свобод людини і громадянина визначення Верховною ОСОБА_8 України конкретних обєктів державного житлового фонду, які не підлягають приватизації виходячи з цільового призначення жилих приміщень та інших обставин, повязаних з особливістю їх правового режиму, що унеможливлюють передачу цих жилих приміщень у приватну власність (п. 3).

Стаття 7 («Виключення з житлового фонду жилих будинків і жилих приміщень») ЖК України передбачає, що непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ОСОБА_8 народних депутатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється ОСОБА_8 Міністрів Української РСР. Зокрема, вказаний порядок визначений ОСОБА_8 Міністрів Української РСР від 26.04.1984 року №189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання». Згідно п. 2 «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», затвердженого вказаною ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 26.04.1984 року №189, під час обстеження стану жилих будинків перевіряється, зокрема, дах будинку.

Конкретизований порядок розгляду питань та надання технічних висновків про: технічний стан будинків (квартир), у тому числі конструкцій даху і покрівлі, віднесення їх до категорії аварійних, що загрожують обвалом, визнання такими, що виведені з аварійного стану; непридатність для проживання житлових будинків та окремих квартир; перепланування, переобладнання та капітальний ремонт нежитлових приміщень, у тому числі зі зміною їх функціонального призначення; приєднання нежитлових приміщень до квартир; реконструкцію (перепланування) житлових будинків (квартир), нежитлових приміщень, у тому числі з їх розширенням за рахунок надбудови (прибудови); технічну можливість переобладнання нежитлової площі у житлову; реконструкцію з переобладнанням житлової площі у нежитлову після отримання дозволу на використання квартир як нежитлових для інших цілей, - у рішенні виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 року №331 «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради». Із наведеного вбачається можливість зміни юридичного статусу приміщень у залежності від їхнього технічного стану на підставі відповідних рішень виконавчих органів міської ради.

Додатком №1 («Положенням про методику розрахунку майнової вартості площі горища») до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №732 від 05.09.2003 року «Про затвердження Положення про методику розрахунку майнової вартості площі горища» врегульовано визначення та методику розрахунку майнової вартості площі горища, що планується під реконструкцію. Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №283 від 24.02.2006 року «Про затвердження переліків регуляторних актів - рішень виконавчого комітету, які залишаються без змін, в які необхідно внести зміни і дія яких припиняється», вказане рішення віднесено до регуляторних актів - рішень виконавчого комітету, які залишаються без змін.

Із наведеного слідує, що приймаючи оскаржуване рішення та зазначаючи про випадки аварійного стану даху, виконавчий орган органу місцевого самоврядування визначав простір-приміщення горища, конструкції якого перебувають у аварійному, непридатному технічному стані, та котре планується у звязку з цим під реконструкцію, як самостійний обєкт цивільних прав з огляду на сукупність вказаних індивідуалізуючих ознак.

Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу. Вказаним Національним стандартом приміщення класифіковано на: вбудовані приміщення - приміщення, що є частиною внутрішнього об'єму будівлі; прибудовані приміщення - приміщення, що прибудовані до основної будівлі та мають з нею хоча б одну спільну стіну; вбудовано-прибудовані приміщення - приміщення, частина внутрішнього об'єму яких є частиною внутрішнього об'єму основної будівлі, а інша частина - прибудованою.

У Державних будівельних нормах України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 року №80 (Додаток Б) знайшла відображення класифікація приміщень на житлові та нежитлові.

Згідно ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Підпунктом 8.1 «Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 05.09.2003 року №146, встановлено, що з метою утримання інвентаризаційно-технічної бази на сучасному рівні, відповідності її даних дійсному стану житлового та нежитлового фонду в містах, селищах та сільській місцевості доцільно через кожні 5 років проводити обстеження та переоцінку об'єктів нерухомого майна (за замовленням власників). У підпункті 12.2.11 цих рекомендацій зазначені нежитлові приміщення, які використовуються для потреб експлуатаційних організацій.

Підпунктом 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ОСОБА_8 народних депутатів відповідно до законодавства.

Із наведеного вбачається, що у випадку якщо спірне горище відноситься до аварійного, не придатного до нормальної експлуатації, простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху (горище) не може забезпечувати експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців, даний простір не може бути віднесений до категорії допоміжних приміщень. Відтак, застосування положень ст.ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 на спірні правовідносини не поширюється, оскільки аварійна частина простору горища є нежитловим приміщенням, не відноситься до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, на неї не розповсюджується правовий режим спільної власності мешканців будинку. Зазначені нежитлові приміщення у просторі ярусу горища належать до комунальної власності міста, тому Львівська міська рада - орган місцевого самоврядування, котрий представляє та приймає рішення від імені територіальної громади міста Львова, як власник має право ними розпоряджатися.

Зазначена правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року у справі №461/6797/12 провадження №6-25091св15 (№6-25091ск15) /реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 54040238/, де має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, із якою погодився Верховний Суд України в ухвалі від 05.02.2016 року №6-166ц16, висновки котрого в силу ст. 161 КАС України обовязкові для врахування судом при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Подібні правові позиції висловлені в ухвалах Вищого адміністративного суду України: - від 18.04 2013 року у справі №К/9991/26940/11-с; - від 26.07.2012 року у справі №К-37101/10; - від 12.02.2013 року №К/9991/53322/12 (№2а-386/11/1805); - від 25 квітня 2013 року №К/9991/27385/11-с; (в Єдиному державному реєстрі судових рішень на сайті http://www.reyestr.court.gov.ua знаходяться під реєстраційними номерами відповідно: 31000820; 25515718; 29549097; 31283859).

Щодо житлових будинків із плоскими покрівлями, то мова йде про безгорищні дахи. У відповідності до підпункту 2.18 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», застосування безгорищних дахів (суміщених покриттів) допускається у покриттях мансард, терас у житлових будинках терасного типу та квартирних будинків з квартирами у двох рівнях на верхніх поверхах; технічні рішення суміщених покриттів слід передбачати згідно з ДБН В.2.6-14.

Суд приймає до уваги, що згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIII, внесено зміни до ст. 369 ЦК України, зокрема абзаци перший і другий частини другої статті 369 доповнено словами "якщо інше не встановлено законом". Себто, відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України у зазначеній редакції, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Окрім того, в силу норм вказаного Закону, рішення щодо управління багатоквартирним будинком приймаються зборами співвласників будинку. Зокрема, згідно ст. 10 цього Закону, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено обєднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність обєднань співвласників багатоквартирних будинків (ч. 1). До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт (ч. 2). Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2 і 3 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (ч. 6). Якщо під час проведення зборів співвласників для прийняття рішення не набрано встановленої частиною шостою цієї статті кількості голосів "за" або "проти", проводиться письмове опитування співвласників, які не голосували на зборах. Письмове опитування співвласників проводиться ініціативною групою та іншими співвласниками за бажанням (ч. 8). Таким чином, норми ЦК України в оновленій редакції та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не ставлять питання здійснення реконструкції, реставрації, технічного переоснащення будинку в залежність від згоди всіх співвласників цього багатоквартирного житлового будинку.

Стосовно покликання позивача на п. 2 ОСОБА_8 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» щодо звернення прокурора як позивача із заявою до суду про визнання акта незаконним без визначення органу чи особи, в інтересах якої він звертається до суду з позовною заявою, - суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно із ч. 2 ст. 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього. Зазначена правова позиція висловлена у ОСОБА_8 Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 20.10.2015 року у справі №800/147/15/800/436/14 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 53366421).

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і заявника, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим нормативно-правовим актом не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом. При цьому, представником позивача в судовому засіданні не доведено порушення оскаржуваним актом норм закону, охоронюваних законом прав, свобод та інтересів жодних осіб чи інтересів держави.

На підставі встановлених обставин суд приходить до висновку, що п. 1.15 додатку 1 до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду» жодним чином не порушує вимог Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», рішення Конституційного Суду України від 02.032004 року № 4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків, а також охоронюваних законом прав, свобод та інтересів співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналіз фактичних обставин справи та норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вказує на необґрунтованість та безпідставність тверджень та доводів позивача.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що п. 1.15 додатку 1 до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду» відповідає критеріям, закріпленим у ч. 3 ст. 2 КАС України, узгоджується з вимогами чинного законодавства та не порушує охоронюваних законом прав, свобод та інтересів жодних осіб чи інтересів держави, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-19, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні позову заступника прокурора Львівської області до ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування пункту 1.15 додатку 1 до рішення ОСОБА_1 комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду» відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Р.Юрків