Справа № 818/194/16
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 р. Справа №818/194/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гордієнко Є.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Дишковця Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/194/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області

про зміну дати звільнення, стягнення грошових коштів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області (далі - відповідач, УДПС України в Сумській області), в якому просить:

- змінити дату його звільнення з 25 січня 2015 року на дату набрання постановою законної сили;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату по день проведення розрахунку, всі належні йому до виплати грошові кошти та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2011 року перебував па службі в Державній пенітенціарній службі Украї ни, а з 26 липня 2015 року на посаді інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-вихов ної та психологічної роботи Сумської виправної колонії №116.

Маючи бажання звільнитися за власним бажанням, 17 вересня 2015 року позивачем було подано відповідний рапорт на ім'я начальника Управління Державної пенітенціарної служби у Сумській області, який зареєстровано в Управлінні Державної пенітенціарної служби у Сумській області 21 вересня 2015 року. Проте, начальником СВК УДП СУ у Сумській області №116 резолюцію на рапорті про згоду на звільнення ОСОБА_1 накладено лише 20 листопада 2015 року.

Разом з тим і після цього позивача не було звільнено, не було видано йому трудової книж ки та не проведено кінцевого розрахунку.

Як вбачається з відповіді Управління Держпраці у Сумській області від 20 січня 2016 року №Т-288/16-03/02/210, відлік тримісячного строку попередження про бажання звільнитися зі служби відраховується від дати реєстрації заяви в канцелярії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, а саме з 21 вересня 2015 року, а отже позивача повинен був звільнений не пізніше 21 грудня 2015 року.

За таких обставин, позивач вважає, що його не звільнення та не проведення із ним розрахунку при звільненні є незаконним та порушує його законні права та інтереси.

Позивач зауважує, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода: він постійно перебуває у стресі, порушився звичайний уклад його життя, він тривалий час не може працевлаштуватись, оскільки не має трудової книжки, у нього склався тяжкий матеріальний стан, оскільки позивач не має засобів для існування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні та зазначив, що вважаючи своєю граничною датою звільнення 21.12.2015, позивач з 22.12.2015 продовжував виходити на службу та виконувати свої посадові обов'язки, отримувати за це заробітну плату. 24.12.2015 прибув на засідання кадрово-атестаційної комісії до Управління. Перестав з'являтися на службі 25.12.2015 року. Відповідно діючого законодавства, якщо після закінчення трудового договору чи обумовленої роботи, трудові відносини фактично продовжуються, то договір продовжує дію на невизначений термін. Сам факт закінчення дії договору та виконання обумовленої роботи не зупиняє дію трудового договору, якщо працівник продовжує працювати. (абз.3 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.01.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"). Підстава виходу на роботу дала привід Управлінню вважати, що працівник не бажає звільнення та не видавати відповідний наказ. Якщо позивач не бажав продовжувати трудові відносини, він мав право вимагати звільнення та не виходити на роботу на наступний день після закінчення встановленого Положенням № 114 тримісячного строку. Тобто позивач фактично погодився з продовженням строку проходження служби, одержуючи при цьому заробітну плату та виконуючи посадові обов'язки. Однак враховуючи, те що ОСОБА_1 в подальшому все ж перестав з'являтися на службу, то й був звільнений 25.01.2016. Розрахунок при звільненні з ним проведено вчасно і в повному обсязі.

Крім того, знаючи про своє звільнення по теперішній час позивач для отримання трудової книжки не з'явився, що свідчить про свідоме ігнорування ним законодавства та прохань роботодавця, та про те, що трудова книжка не видана позивачу з його вини. Таким чином, затримки у розрахунку при звільненні та у видачі трудової книжки, що давало б підстави виплатити середній заробіток за цей час в даному випадку з боку роботодавця немає.

Представник відповідача зауважив, що законодавство передбачає відшкодування середнього заробітку лише за час вимушеного прогулу або затримку розрахунку при звільненні, а в даному випадку відбулось звільнення з ініціативи працівника тому відшкодування законодавством не передбачене.

Також, позивачем не вказано у позовній заяві та не надано суду жодних пояснень з приводу того, в чому полягає моральна шкода, яка, на думку позивача, нанесена йому діями відповідача, а також не додано жодних доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах державної пенітенціарної Служби України, з 26 липня 2015 року на посаді інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-вихов ної та психологічної роботи Сумської виправної колонії №116.

21.09.2015 ОСОБА_1 подав до канцелярії Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, який було зареєстровано в канцелярії Управління того ж дня (а.с. 5).

20.11.2015 на вказаному рапорті була накладена резолюція начальника Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області.

Наказом Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області від 25.01.2016 № 21/ОС-16 лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1, інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-вихов ної та психологічної роботи Сумської виправної колонії №116 звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 77 п. 1 пп. 7 (за власним бажанням) (а.с. 6).

Листами Сумської виправної колонії №116 від 03.02.2016 № 5/804 та Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області від 04.02.2016 №5/10-16/Т-7 позивача повідомлено про необхідність у зв'язку із звільненням з'явитись до Сумської виправної колонії №116 для отримання трудової книжки та проведення розрахунків (а.с. 7, 10).

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі від 25.01.2016 на 21.12.2015, суд виходить з наступного.

Згідно п.68 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяця до звільнення, про що подають рапорт.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Такою особою для позивача є начальник Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№116) підполковник внутрішньої служби Ніколенко В.В., який є посадовою особою Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області.

Судом встановлено, що з 21.09.2015 ОСОБА_1 подав до канцелярії Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, який було зареєстровано в канцелярії Управління того ж дня (а.с. 5).

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, що заява ОСОБА_1 подана не належному суб'єкту звернення, оскільки матеріали справи не містять доказів повернення позивачу заяви, або надсилання відповідачем належному суб'єкту звернення, що свідчить про те, що строк повинен обраховуватися саме від дати реєстрації заяви в канцелярії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, а саме з 21 вересня 2015 року, а тому позивач повинен був звільнений не пізніше 21 грудня 2015 року.

Такими чином, суд вважає, що реєстрація заяви ОСОБА_1 в канцелярії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області є датою повідомлення безпосередньо прямого начальника Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області.

Отже, суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач повинен був звільнити позивача саме 21.12.2015, а не 25.01.2016.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що позивач продовжував виконувати посадові обов'язки протягом 3 днів після 21.12.2015, а тому позивач виявив бажання працювати на посаді, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Кодекс законів про працю України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, обов'язковою умовою залишення працівника на посаді є відсутність вимог з боку позивача про розірвання трудового договору.

В судовому засіданні позивач пояснив, що протягом зазначених 3 днів звертався до начальника Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області про отримання наказу про звільнення, проте йому було відмовлено у цьому.

Крім того, суд зазначає, що позивач звернувся до Управління Держпраці у Сумській області про роз'яснення порядку звільнення позивача із займаної посади (а.с.8).

Отже, суд зазначає, що позивачем вимагалося від відповідача прийняти наказ про звільнення та він заперечував подальше перебування на посаді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо зобов'язання відповідача змінити дату його звільнення з 25 січня 2015 року на дату набрання постановою законної сили та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату по день проведення розрахунку, всі належні йому до виплати грошові кошти та моральну шкоду в сумі 2000 грн., суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що відповідачем у судовому засіданні надано довідку про повний розрахунок відповідача із ОСОБА_1 (а.с. 42).

Отже, судом встановлено, що затримка у розрахунку відповідача перед ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до ст.47 Кодекс законів про працю України та п.п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, власник чи уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з унесенням запису про звільнення. Трудову книжку може бути не отримано працівником як з вини його самого, так і з вини роботодавця. Якщо трудову книжку не було отримано працівником у зв'язку з його відсутністю в день звільнення на робочому місці, то власник чи уповноважений ним орган надсилає йому поштове повідомлення із зазначенням про необхідність отримання трудової книжки.

З матеріалів справи судом встановлено, що до позовної заяви позивачем надано копію листа Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області №5/804 від 03.02.2016 року про необхідність з'явитися позивачу до Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області для отримання трудової книжки (а.с. 10).

Таким чином, затримки у розрахунку при звільненні та у видачі трудової книжки, що давало б підстави виплатити середній заробіток за цей час в даному випадку з боку роботодавця немає.

Отже, суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області про зміну дати звільнення, стягнення грошових коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі від 25.01.2016 на 21.12.2015.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 28.03.2016.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук