Справа № 819/422/14-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 876/4277/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2014р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2014 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 борг з безпідставно виплаченої пенсії в сумі 27819,75 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 одержувала пенсію за вислугу років, яка перераховувалась УПФУ в місті Тернополі на відповідний рахунок, відкритий відповідачем у філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк». У листопаді 2013 року УПФУ в місті Тернополі отримало лист від Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області з інформацією про те, що відповідач знята з реєстрації місця проживання 03.10.2007 року у зв'язку з виїздом за кордон до Чеської Республіки на постійне місце проживання.

Відтак вважає, що пенсія ОСОБА_1 за період з 01.11.2007 року по 01.12.2013 року у розмірі 54997 грн. 95 коп. виплачувалась безпідставно у зв'язку з виїздом пенсіонерки на постійне місце проживання за кордон.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема звертає увагу суду на те, що згідно ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України.

У свою чергу, Договір між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення, який ратифікований Україною 22.11.2002 року та набрав чинності для України 01.04.2003 року регулює питання виплати пенсій за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника та інших видів грошових виплат (допомог). З 25.02.2002 року ОСОБА_1 одержувала пенсію за вислугу років, проте цей Договір не поширюється на здійснення виплати пенсії за вислугу років.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що УПФУ в місті Тернополі з 25.02.2002 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років. Така пенсія з 01.09.2005 року перераховувалась через філію - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» на картковий рахунок, відкритий відповідачем для зарахування пенсії, з видачею банківської платіжної картки.

У листопаді 2013 року УПФУ в місті Тернополі отримало від Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області лист від 14.11.2013 року № 02/11049 з інформацією про те, що ОСОБА_1 знята з реєстрації місця проживання 03.10.2007 року у зв'язку з задоволенням клопотання перед Консульським агентством України в місті Брно Чеської Республіки щодо залишення на постійне місце проживання за кордоном.

22.11.2013 року УПФУ в місті Тернополі прийняте розпорядження про повернення коштів, згідно з яким поверненню підлягала пенсія виплачена ОСОБА_1 за період з 01.11.2007 року по 30.11.2013 року в сумі 54997 грн. 95 коп. у зв'язку з її виїздом з 03.10.2007 року на постійне місце проживання в Чеську Республіку.

На виконання даного розпорядження філією - Тернопільське обласне управлінням АТ «Ощадбанк» перераховано з карткового рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_1, на поточний рахунок УПФУ в місті Тернополі пенсію у розмірі 27178 грн. 20 коп. та нараховані відсотки в сумі 1161 грн. 18 коп., неотримані (не зняті) відповідачем з банківського рахунку за період з 16.06.2011 року по 12.11.2013 року. Залишок неповернутої суми пенсії, яка, на думку, позивача безпідставно виплачена, становить 27819 грн. 75 коп. за період з 01.11.2007 року по 01.06.2011 року.

Також судом встановлено, що у листопаді 2013 року відповідач звернулась до Пенсійного фонду України з заявою у відповідності з Договором між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення від 04.07.2001 року про переведення призначеної їй пенсії за місцем постійного проживання в Чеській Республіці. На адресу Пенсійного фонду України Чеським управлінням соціального захисту надіслано формуляр про розгляд заяви від 18.11.2013 року про пенсію за віком відповідача.

На стадії апеляційного розгляду управлінням Пенсійного фонду в м. Тернополі подано копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з якого встановлено, що згідно рішення ЧУЗС ОСОБА_1 з 28.04.2013 року призначено чеську пенсію за віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Оскільки з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання пенсіонера за кордоном, а позивач має конституційне право на соціальний захист у вигляді забезпечення і виплати пенсії незалежно від місця її постійного проживання, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 27819 грн. 75 коп. виплаченої пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно ст.ст.1, 3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою цінністю. Утвердження і забезпечення прав та свобод людини є головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Колегія суддів вважає, що доводи позивача, викладені в позовній заява та апеляційній скарзі про стягнення з відповідача отриманої пенсії є безпідставними.

Так, ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначалось, що виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дано Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за 6 місяців наперед перед виїздом.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009 визнано, такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними) положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058, якими передбачено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дано Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Між Україною та Чеською Республікою укладено Договір про соціальне забезпечення, який ратифікований Україною 22.11.2002 року та набрав чинності для України 01.04.2003 року. Статтею 5 даного Договору передбачено, що особа не може бути позбавлена права на допомогу та допомога не може бути зменшена, змінена, зупинена або відмінена тільки через те, що ця особа проживає на території іншої Договірної Сторони, якщо в цьому Договорі не буде передбачено інше. Проте цей Договір не поширюється на здійснення виплати пенсії за вислугу років, як у спірному випадку, а лише регулює питання виплати пенсій за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника та інших видів грошових виплат (допомоги), вичерпний перелік яких наведений у статті 2 цього Договору. Тобто положення міжнародного Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення до спірних правовідносин не застосовуються.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відсутність міжнародного договору з питань призначення та виплати пенсії за вислугу років між Україною та Чеською Республікою не може позбавляти особу конституційного права на соціальний захист, однією з форм якого є призначення пенсії за вислугу років.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної їм пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

За таких обставин, вимоги апелянта - є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2014р. у справі № 819/422/14а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 28.03.2016 року.