Справа № 806/5112/15
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м.Житомир справа № 806/5112/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Костарчук О.Ф.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дурави В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними та стягнення невиплачених коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, в якому просила стягнути з Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області 3697,24 грн., з яких: не донарахований та невиплачений при звільнені посадовий оклад в сумі 84,58 грн., надбавка за спеціальне звання в сумі 12,90 грн. та винагорода за вислугу років в сумі 19,51 грн. та надбавка за вислугу років в сумі 3580,25 грн. Стягнути з Житомирської ОДПІ ГУДФС у Житомирській області середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2015 по 06.11.2015 в сумі 3625,83 грн.

Позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме: стягнути з Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області 3697,24 грн., з яких: не донарахований та невиплачений при звільнені посадовий оклад в сумі 84,58 грн., надбавка за спеціальне звання в сумі 12,90 грн. та винагороду за вислугу років в сумі 19,51 грн. та надбавку за вислугу років в сумі 3580,25 грн. Стягнути з Житомирської ОДПІ ГУДФС у Житомирській області середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2015 по 21.03.2016 в сумі 16114,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з вини відповідача в день звільнення не було виплачено всіх сум, належних їй при звільненні, а тому порушено право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зазначив, що Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області в день звільнення проведено повний розрахунок з ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази які мають юридичне значення у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що в період з 09.01.2004 по 30.09.2009 ОСОБА_1 працювала у відповідача на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7 - 9). 30.09.2009 позивач звільнилась за власним бажанням з посади заступника начальника юридичного відділу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області. Проте, всупереч частини 1 статті 116 КЗпП України, в день звільнення позивачу не було виплачено всі кошти, які вона мала би отримати при звільненні.

29.09.2015 позивач звернулась до відповідача з заявою про проведення нарахування та виплати не нарахованих суми надбавки за вислугу років (а.с. 10). 12.10.2015 відповідач надіслав позивачу лист № 9679/К/06-25-05-010, в якому зазначає, що ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ рангу", тому виплата винагороди за вислугу років проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 "Про порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальне звання", а саме: з 09.01.2004 нараховувалась винагорода за вислугу років 10 відсотків та на дату звільнення 25 відсотків. Всього за весь період перебування на посаді позивач отримала винагороду за вислугу років 4607,11 грн. (а.с.18 - 20).

29.09.2015 позивач звернулась до відповідача з запитом про отримання довідки середньої заробітної плати (а.с. 11). З вказаної довідки вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 134 грн. (а.с. 17).

Крім того, 29.09.2015 ОСОБА_1 зверталась з запитом на отримання публічної інформації щодо надання копії протоколів або витягу з нього засідань комісії податкової інспекції з питань встановлення стажу , необхідного для нарахування винагороди за вислугу років в період з 09.01.2004 по 30.09.2009 (а.с. 12). На даний запит відповідач 05.10.2015 супровідним листом № 8831/К/0625/11-03 з додатками надіслав витяг з протоку № 1 від 26.01.2004, витяг з протоколу № 2 від 27.02.2009 (а.с. 13 - 15).

З витягу протоколу № 1 від 26.01.2004 вбачається, що ОСОБА_1 з 09.01.2004 виплачувалось - 10% винагороди за вислугу років. Та витягу протоколу № 2 від 27.02.2009 - 25% винагороди за вислугу років.

В своїх заперечення відповідач зазначає, що позивачу було зараховано надбавку за вислугу років. Суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки у розумінні статті 33 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 новинна була нараховуватись надбавка за вислугу років та винагорода за вислугу років, яка виплачується посадовим особам органів державної податкової служби. Твердження відповідача, що надбавка за вислугу років та винагорода за вислугу років є тотожними поняттями та одним і тим самим видом доплати позивачу, є помилковим.

Розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Уряду України.

У межах своїх повноважень Кабінет Міністрів України видав Порядок № 1013, яким встановлено порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

За змістом цього порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283) на підприємствах, в установах та організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, інженерно - електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Порядок № 283 виданий на виконання постанови Верховної Ради України "Проведення в дію Закону України "Про державну службу", якою Уряд України уповноважено до 01 березня 1994 року затвердити Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що терміни "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років", є різними за юридичним змістом та рівнем правового регулювання.

Зокрема пунктом 4,5 Порядку № 283 визначено, що надбавка за вислугу років враховується у разі обчислення середнього заробітку, а обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі від 18.05.2011 у справі № К /9991/9018/11 Вищого адміністративного суду.

Що стосується арефмитичних помилок, відповідач вважає, що позивачем неправильно визначено кількість робочих днів 2006 - 2009. Однак, ОСОБА_1 подала суду розгорнутий розрахунок, з якого чітко видно, що нею враховано всі робочі та вихідні дні (а.с. 23).

Спірні правовідносини регулюються КЗпП України, Законом України "Про податкову службу", Порядком виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013.

Відповідно до пункту 1 Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 (далі Порядок 1013) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: в органах державної податкової служби; на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби" (ЗП України, 1994 р., N 8, ст. 213) з наступними змінами; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів-системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Пунктом 2 Порядку № 1013 визначено, що винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років -10%, від 2 до 5 років -10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років 35%, від 25 і більше років 40%.

Згідно з пунктом 4,5 Порядку № 283 визначено, що надбавка за вислугу років враховується у разі обчислення середнього заробітку, а обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Приписами статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з вимогами статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналізуючи вказані обставини у справі та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд вважає неправомірними дії відповідача, оскільки з наведеного випливає, що відповідач порушив вищезазначені норми сум середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 3697,24 грн., не донараховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад у сумі 84,58 грн., надбавка за спеціальне звання у сумі 12,90 грн., винагорода за вислугу років у сумі 19,51 грн., надбавка за вислугу років у сумі 3580,25 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2015 по 21.03.2016 в сумі 16114,80 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області щодо не донарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільнення посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років.

Стягнути з Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 3697,24 грн., з яких:

- недонараховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад у сумі 84,58 грн.;

- надбавка за спеціальне звання у сумі 12,90 грн;

- винагорода за вислугу років у сумі 19,51 грн;

- надбавка за вислугу років у сумі 3580,25 грн.

Стягнути з Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2015 по 21.03.2016 у сумі 16114,80 грн.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 28 березня 2016 р.