Справа № 489/374/16-а
Суддя: Спінчевська Н. А.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/489/54/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Онищенко М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Тарасюк І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєвіпро скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєвіпро скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач вказує на те, що 20 січня 2016 року відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Проте, правопорушення, зазначене в постанові - користування засобом зв'язку, тримаючи його в руці, він не вчиняв, з постановою не згодний.

Посилаючись на викладене, просив суд скасувати постанову ПС1 № 922166 від 20 січня 2016 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Вказував на те, що інспектор безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача заперечувала проти позову. Посилалася на те, що постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача є правомірною та позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, враховуючи пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були допитані в судовому засіданні в порядку ст. 141 КАС України щодо обставин правопорушення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступного.

20 січня 2016 року інспектором патрульної поліції винесено постанову ПС1 № 922166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн..

Згідно змісту постанови 20 січня 2016 року о 13:50 год. Водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_1, по пр. Жовтневому,57 у м. Миколаєві, під час руху транспортного засобу користувався приладом зв'язку, тримаючи його в руці, чим порушив п. 2.9 «д» ПДР України.

Позивач із змістом постанови ознайомлений, про що свідчить його підпис на ній.

Відповідно до ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, згідно до вимог частини 3 статті 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення своєчасно.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які матеріали і фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 цього Закону зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також повідомляється про час та місце розгляду адміністративної справи. На знак обізнаності з вищевказаним особа ставить у протоколі свій підпис, а у разі відмови ставити підпис - про це робиться відповідна відмітка.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, дає письмове пояснення по суті скоєного правопорушення, яке записується в протокол, і ставить свій підпис, а також може робити заяви і клопотати по суті складання протоколу та розгляду справи (у разі відмови від пояснення або підписання протоколу про це робиться запис посадової особи, яка склала протокол, що підтверджується підписами свідків).

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місті вчинення правопорушення.

Так, відповідано ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне

стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3

цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 213 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом (п.5, ч.1)

Відповідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема це частини перша,

друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про

адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції

штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Згідно п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП

Відповідно вимог п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 в своїх показах суду вказував на те, що 20 січня 2016 року він повертався додому, скориставшись таксі, водієм якого був ОСОБА_1, на повороті машину занесло та їх зупинила патрульна поліція. Розмову водія таксі з патрульними він не чув, сидів на задньому сидінні. Наскільки йому стало відомо, причиною зупинки стала розмова водія по телефону під час руху автомобіля. Проте, він стверджує, що телефону в руках водія він не бачив, хоча водій таксі тримав руку біля голови в районі вуха, по телефону він не розмовляв.

Свідок ОСОБА_4 в своїх показах вказував на те, що 20 січня 2016 року приблизно о 13:30 год. біля вул. Янтарній по пр. Жовтневому у м. Миколаєві ним та його напарником був зупинений автомобіль, який на слизькій дорозі на виїзді з повороту розвернуло поперек дороги. Позивач, який був за кермом даного автомобілю, розмовляв по телефону, тримаючи його в руці під час руху автомобіля, що він сам та його напарник бачили, знаходячись на відстані метрів тридцяти. Порушення ними за допомогою приладу відеозапису не було зафіксоване через відсутність такого приладу. Факт правопорушення позивач заперечував, підписав постанову про адміністративне правопорушення лише після приїзду на місце пригоди командира роти та бесіди з ним. З позивачем у нього конфліктних ситуацій не було. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки доводи позивача спростовуються показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, безпосереднього учасника обставин правопорушення, що відбулося 20 січня 2016 року, який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та в судовому засіданні не встановлено обставин, які б вказували на протиправність дій інспектора патрульної поліції при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Що стосується показань свідка ОСОБА_3, вони є суперечливими та не дають суду можливості встановити наявність обставин, що спростовують заперечення позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, про яке було винесено оскаржувану ним постанову.

Керуючись ст.ст. 288 КУпАП, ст.ст. 161, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєвіпро скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.А. Спінчевська