Справа № 826/17208/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/22950/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Кошіля В.В.,

Степашка О.І.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Федоренко О.В.,

від відповідача - Стеценко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014

у справі № 826/17208/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Британія»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Представником відповідача було заявлене клопотання про заміну Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно зі ст. 55 КАС України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань порядку урахування від'ємного значення за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 29.04.2013 № 2052/22-217/37024645, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог: пп.14 п.5 ст.135, п.138.4. ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 4 189 642,00 грн., у тому числі по періодах: за ІІ-ІV квартал 2011 року на суму 953 320,00 грн., за І квартал 2012 року на суму 954 386,00 грн., за І квартал 2012 року на суму 1 490 002,00 грн., за І-ІІІ квартал 2012 року на суму 2 481 542 грн., за І- ІV квартал 2012 року на суму 3 236 322,00 грн.

Як вбачається з акта перевірки, позивачем згідно банківської виписки від 03.07.2012 № БВ БКА-000034, отримано суму 183 861,00 грн., на р/р як, «возврат обеспечительного платежа согласно договора», від ТОВ «Ярославів Вал» код за (ДТ 311 - Кт 36).

Також, згідно банківської виписки від 03.07.2012 № БВ БКА-000034, позивачем отримано суму 52 878,00 грн., на р/р як, «повернення орендної плати за грудень 2011 р.», від ТОВ «Ярославів Вал» код за (ДТ 311 - Кт 36).

На думку відповідача, операції з повернення коштів в розмірі 236 739,00 грн. підлягають включенню до складу інших доходів операційної діяльності у ІІІ кв. 2012 року. Отже, відповідач дійшов висновку, що позивачем в порушення пп.14. п.5. ст.135 ПКУ не включено до складу валових доходів в 3 кварталі 2011 року суму у розмірі 236 739,00 грн.

Також, в перевіряємому періоді позивач (орендар) уклав договір оренди нерухомого майна з ТОВ «Ярославів Вал» (орендодавець-1), ТОВ «Еста Холдинг» (Орендодавець-2), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає від Орендодавця в тимчасове, платне користування приміщення, загальною площею 276,16 кв.м., для розміщення автомобільного салону Орендаря офісних та торгівельних приміщень строком на сім років.

На підставі актів виконаних робіт, позивачем до складу витрат підприємства, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, віднесені відповідні витрати по орендній платі в розмірі 2 424 136,47 грн.

На думку відповідача, отримуючи послуги з оренди, позивач включив їх до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, але вищевказані послуги здійснені щодо товарів, реалізація яких ще не відбулася, тобто, по яких підприємством ще не визнано доход. Фактично в перевіряємому періоді витрати позивача перевищували доходи, виходячи з чого, можуть бути враховані тільки в наступних податкових періодах.

Також, перевіркою відображених у рядку 06.5 Декларацій «Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього податкового року» показників за період з 01.10.2011 по 31.12.2012 загальний розмір яких 2 707 448,00 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив включення операцій минулих періодів.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми «П» від 07.06.2013 № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 189 642,00 грн. (ІІ-ІV кв. 2011 р. - 953 320,00 грн., І кв.2012 р. - 954 386,00 грн., І-ІІ кв. 2012 р. - 1 490 002,00 грн., І-ІІІ кв. 2012 р. - 2 481 542,00 грн., І-ІV кв. 2012 р. - 3 236 322,00 грн.).

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2013 № , враховуючи наступне.

Відповідно до пп.14.1.56. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно пп.136.1.1. п.136.1. ст.136 Податкового кодексу України, для визначення об'єкта оподаткування не враховується сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Доходи і витрати нараховуються з моменту їх виникнення згідно з правилами, встановленими розділом ІІІ Кодексу, незалежно від дати надходження або сплати коштів, якщо інше не встановлено цим розділом.

Згідно Експертного коментаря до статті 136 Податкового кодексу України, Кодекс змінив концепцію визначення моменту виникнення податкових зобов'язань з податку на прибуток (див. п.137.1., пп.139.1.3., п.152.3), і правило «першої події» за Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» не застосовуватиметься з моменту набуття чинності розділом ІІІ Кодексу. Таким чином, аванси не вважатимуться доходом і не підлягатимуть оподаткуванню.

Податковий кодекс України набрав чинності з 01.01.2011, крім норм розділу III (який регулює податок на прибуток підприємств), який набирав чинності з 01.04.2011, тобто, з 01.01.2011, аванси не вважаються доходом і не підлягатимуть оподаткуванню.

Крім того, відповідно до пп.9.2. п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999 № 318 (далі - ПБО 16), попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг не визнається витратами й не включається до звіту про фінансові результати.

Як вбачається з матеріалів справи, операції з оренди позивача, по яким відбулися повернення авансових платежів, мали місце після набрання чинності розділом ІІІ Кодексу, отже, суми попередньої оплати (аванси) в розмірі 183 861,00 грн. та 52 878,00 грн., повернуті позивачу контрагентом ТОВ «Ярославів Вал» у ІІІ кварталі 2012 року, не є його доходами.

За наведених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про помилковість та необґрунтованість висновків відповідача про те, що операції з повернення коштів в розмірі 236 739,00 грн. підлягають включенню до складу інших доходів операційної діяльності у ІІІ кв. 2012 року.

Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8. ст.138 Кодексу собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу загальновиробничих витрат включаються, крім іншого, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення (пп.138.8.5. п.138.8. ст.138 Кодексу).

Пунктом 7 ПБО 16 визначено, що витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні.

Судами встановлено, що позивач не здійснює виробництво та/або придбання товарів, робіт, послуг, а здійснює роздрібну торгівлю автомобілями, а також торгівлю автоаксесуарами, запасними частинами до автомобілів тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що понесені позивачем, в ході здійснення ним господарської діяльності, витрати з оренди приміщення торгівельного залу, не відносяться до складу витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, отже, не залежать від визнання доходу від реалізації таких товарів.

Відповідно до пп.138.10.2., пп.138.10.3. п.138.10. ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються, зокрема:

адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, а саме, крім іншого, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

а також, витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно з п.17 ПБО 16, витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші витрати.

Відповідно до п.18, 19 ПБО 16, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, як, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, є, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Враховуючи викладене вище, витрати позивача, пов'язані з орендою нерухомого майна (автосалону), є витратами спрямованими на забезпечення діяльності позивача в цілому, фактично, враховуючи вид його діяльності, витратами на збут, отже, як було вірно встановлено судами, їх неможливо напряму віднести (поставити в залежність) до конкретного товару, роботи чи послуги та, відповідно, пов'язати з доходами, отриманими від продажу таких товарів (робіт, послуг).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у податковій декларації з податку на прибуток за 2012 рік вказана сума в розмірі 1 052 107,00 грн., яка є від'ємним значенням об'єкту оподаткування, отримане суб'єктом господарювання за результатами господарської діяльності за 2010-2012 роки. Таке від'ємне значення було враховане позивачем у зменшення об'єкта оподаткування, як витрати у наступних періодах та відображено у р.06.5. Декларації з податку на прибуток «Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року (від'ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік)». Такий підхід визначення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є правомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.150.1. ст.150 Податкового Кодексу України, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Згідно з п.3 підр. 4 р. XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, у 2012-2015 роках п.150.1. ст. 150 Податкового Кодексу України застосовується таким чином: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів платників з доходом за 2011 рік 1 мільйон гривень та більше станом на 01 січня 2012 року є від'ємне значення (з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування станом на 01 січня 2011 року), то сума цього значення підлягає включенню до витрат звітних (податкових) періодів починаючи з І півріччя і наступних звітних періодів 2012 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення.

При цьому, за правилами підр. 4 р. XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, розрахунок об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року повинен здійснюватися з урахуванням у складі валових витрат цього податкового періоду всіх сум від'ємного значення, що утворилися станом на 01.01.2010, а також протягом 2010 року.

Таким чином, у разі отримання збитку платник податків має право включити суму таких збитків до складу витрат у наступних періодах та враховувати їх до повного погашення від'ємного значення без обмеження термінів такого погашення, що і було здійснено позивачем.

За наведених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 189 642,00 грн., у зв'язку з чим судами правомірно скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

Доводи, зазначені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)В.В. Кошіль
(підпис)О.І. Степашко