Справа № 803/214/16
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Справа № 803/214/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ковальчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № 28532-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2016 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 18.06.2015 року № 28532-17, яким йому визначено грошове зобов'язання з транспортного податку в розмірі 25000,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням, зокрема, з тих підстав, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким встановлено транспортний податок з фізичних осіб, ухвалений 28.12.2014 року, тобто після 15.07.2014 року, а транспортний податок установлено в м. Луцьку та затверджено відповідне Положення про транспортний податок рішенням Луцької міської ради № 69/5 від 28.01.2015 року, тобто також після 15.07.2014 року, відтак, з урахуванням вимог підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (ПК України), застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення міської ради з метою оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Крім того, при вирішенні цього спору слід виходити із таких принципів податкового законодавства України, як стабільність та презумпція правомірності рішень платника податків.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 18.06.2015 року № 28532-17.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 12.03.2016 року № 1233-10/03-18-10-07 (а. с. 23-26) відповідач адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким встановлено транспортний податок з фізичних осіб у 2015 році, у встановленому порядку не визнаний неконституційним, рішення Луцької міської ради № 69/5 від 28.01.2015 року прийняте на виконання пункту 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, принцип стабільності у спірних правовідносинах не порушено, відтак, належний позивачу транспортний засіб є об'єктом оподаткування у 2015 році відповідно до вимог статті 267 ПК України, у зв'язку з чим оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу правомірно визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14), є власником транспортного засобу марки JEEP моделі GRAND CHEROKEE, д. н. з. НОМЕР_1, легковий універсал, об'єм двигуна - 3604 куб. см., рік випуску - 2011, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 04.06.2013 року (а. с. 10-11), відомостями про платників транспортного податку (а. с. 28-29).

18.06.2015 року Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення № 28532-17, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку в сумі 25000,00 грн. (а. с. 8).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 267 ПК України викладено в іншій редакції.

Згідно із підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.3, пункту 267.4 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 цього ж Кодексу, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За приписами підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Крім того, згідно із підпунктом 1.1 пункту 1 Положення про транспортний податок у м. Луцьку, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 28.01.2015 року № 69/5 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», платниками транспортного податку у м. Луцьку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в м. Луцьку згідно із чинним законодавством легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього Положення є об'єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 вказаного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., а пунктом 4 цього ж Положення визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього Положення (а. с. 27).

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що належний позивачу транспортний засіб марки JEEP моделі GRAND CHEROKEE, д. н. з. НОМЕР_1, легковий універсал, об'єм двигуна - 3604 куб. см., рік випуску - 2011 є об'єктом оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України та підпункту 2.1 пункту 2 Положення про транспортний податок у м. Луцьку, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 28.01.2015 року № 69/5 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», за ставкою податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн.

При вирішенні питання щодо того, чи є належний позивачу автомобіль об'єктом оподаткування транспортним податком саме у 2015 році, суд виходить із наступних положень нормативно-правових актів.

Згідно із підпунктами 4.1.4, 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 4.4 статті 4 цього ж Кодексу визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України передбачено, що до місцевих податків належать податок на майно, а згідно із пунктом 10.2 статті 10 цього ж Кодексу місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Як передбачено підпунктами 12.1.1, 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає: перелік загальнодержавних податків та зборів; перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.

Повноваження міських рад щодо встановлення місцевих податків і зборів визначені статтею 12 ПК України.

Так, згідно із пунктом 12.3 статті 12 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з тим, згідно із підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 вказаного Кодексу у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII (який опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України - газеті «Голос України» від 31.12.2014 року № 254 (спецвипуск), що набрав чинності з 01.01.2015 року, статтю 267 ПК України викладено в іншій редакції, тим самим фактично запроваджено новий вид місцевого податку на майно, а саме транспортний податок.

При цьому, згідно із пунктом 4 розділу ІІ (Прикінцеві положення) вказаного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає суду підстави дійти висновку про те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII з 01.01.2015 року в Україні було установлено обов'язковий новий вид місцевого податку на майно, а саме транспортний податок. При цьому, рішення Луцької міської ради про встановлення вказаного місцевого податку офіційно не могло бути оприлюднене до 15.07.2014 року, оскільки такий податок запроваджено з 01.01.2015 року Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII. На думку суду, обмеження щодо строку оприлюднення (до 15 липня року, що передує бюджетному періоду) органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів, яке передбачене підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, не може бути поширене у 2015 році на транспортний податок, оскільки пунктом 4 розділу ІІ (Прикінцеві положення) Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII встановлено інший, спеціальний строк прийняття та оприлюднення рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині транспортного податку), а саме: у місячний термін з дня опублікування цього Закону, тоді як Положення про транспортний податок у м. Луцьку затверджене рішенням Луцької міської ради від 28.01.2015 року № 69/5 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку», тобто з дотриманням місячного строку.

Суд також звертає увагу, що за приписами підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України своєчасність прийняття міською радою рішення про встановлення відповідних місцевих податків, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, не впливає на можливість їх справляння, оскільки у випадку неприйняття міською радою рішення про встановлення відповідних місцевих податків, що є обов'язковими, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Крім того, у спірних правовідносинах такий принцип податкового законодавства України, як стабільність (передбачений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України), на думку суду, порушений не був, оскільки Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII не вносилися зміни до будь-якого елементу транспортного податку, а запроваджувався цей податок як новий обов'язковий вид місцевого податку на майно не у поточному (2014 році), а у наступному бюджетному році (2015 році).

На думку суду, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах принципу презумпції правомірності рішень платника податку (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України), оскільки судом у даній справі не встановлено можливість неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд також не бере до уваги покликання представника позивача на частину третю статті 27 Бюджетного кодексу України (БК України) як на правову підставу адміністративного позову, з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 27 БК України від 08.07.2010 року № 2456-VI (в редакції, що діяла до внесення змін згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 10.02.2015 року № 176-VIII) закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим, крім передбаченого Законом України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку».

Відповідно до частини третьої статті 27 БК України (в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 10.02.2015 року № 176-VIII) закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З цього слідує, що зазначеною правовою нормою передбачено обмеження прийняття в часі та введення в дію законів України або окремих їх положень, якщо вони зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету, в той час як на прийняття законів України, які збільшують надходження бюджету вказані обмеження не поширюються.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII в частині установлення з 01.01.2015 року в Україні обов'язкового нового виду місцевого податку на майно (транспортного податку) не призвів до зменшення надходжень бюджету та/або збільшення витрат бюджету, тому у цій частині вказаний Закон прийнятий без порушень частини третьої статті 27 БК України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та про відсутність підстав для визнання його протиправним та скасування, у зв'язку з чим позовні вимоги до задоволення не піддягають.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 29 березня 2016 року