Справа № 363/2/14-а (363/2/14-а/27/14)
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/40258/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо залишення без розгляду заяв про виділення земельної ділянки у постійне користування площею 0,25 га за рахунок земель Литвинівської сільської ради під індивідуальне будівництво на виконання рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про виділення земельних ділянок під забудову» від 15 березня 2006 року №166-22-IV; зобов'язати виконати рішення від 15 березня 2006 року №166-22-IV щодо надання земельної ділянки у постійне користування площею 0,25 га за рахунок земель Литвинівської сільської ради під індивідуальне будівництво.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 15.03.2006 року №166-22-IV позивачу виділено у постійне користування земельну ділянку площею 0,25 га в с. Миколаївка за рахунок земель сільської ради, в тому числі 0,25 га під індивідуальне будівництво.

20 квітня 2010 року позивачу на підставі вказаного рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1, розміром 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2012 року у справі №22-ц-4606/2012 визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку позивача серії НОМЕР_2.

14 листопада 2012 року позивач звернувся до Литвинівської сільської ради з заявою, в якій просив вирішити питання щодо надання спірної земельної ділянки та відповідно надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку та господарських будівель.

Листом Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26 червня 2013 року №2/02-14/1 на запит позивача від 19.06.2013 року останньому повідомлено про відсутність земельних ділянок у межах населених пунктів, які не надавались у власність, та які могли б бути використанні для будівництва та обслуговування будинку. Також повідомлено, що земельні ділянки у межах населених пунктів комунальної власності у період з 11 листопада 2012 року до 17 червня 2013 року громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність не надавалися, окрім ОСОБА_4

Також, 06 листопада 2013 року позивач звернувся до Литвинівського сільського голови з заявою, в якій просив повторно виділити у постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га за рахунок земель Литвинівської сільської ради, замість земельної ділянки, що була надана для будівництва рішенням від 15 березня 2006 року №166-22-IV «Про виділення земельних ділянок під забудову». Свою заяву позивач обґрунтував тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2012 року визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який на його думку є Державним актом серії НОМЕР_1.

Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до положень статті 118 КАС України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач 06 листопада 2013 року звернувся до відповідача із завою про надання йому у постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га за рахунок земель Литвинівської сільської ради, замість тієї земельної ділянки, яка була надана йому для будівництва на підставі рішення від 15.03.2006 року №166-22-IV. При цьому суди зазначили, що до поданого клопотання позивача не було додано документів визначених ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, у тому числі графічних матеріалів з визначенням місцезнаходження земельної ділянки.

Оскільки відсутність таких документів унеможливлює з'ясування обставин щодо відповідності місцезнаходження об'єкта вимогам нормативно правових актів, генерального плану населеного пункту та інших містобудівних документів, відповідач правомірно залишив без задоволення клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва жилого будинку та господарських будівель.

Висновок судів про відмову в задоволенні позову відповідає правильному застосуванню норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець