Справа № 826/3143/16
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/3143/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2016 року № 826/3143/16

за позовом Державного підприємства «АНТОНОВ»

до Державної екологічної інспекції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування припису в частині

Суддя - Вовк П.В. В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось державне підприємство «АНТОНОВ» (далі також – ДП «АНТОНОВ», позивач) з позовом до Державної екологічної інспекції у м. Києві (далі також - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати припис відповідача № 05/170п від 11 грудня 2015 року в частині його пунктів 1 та 7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного припису в наведеній частині з огляду на наявність у позивача на момент здійснення перевірки чинних дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та на спеціальне водокористування, отримання яких, на думку позивача, автоматично означає усунення ним порушень щодо здійснення відповідної діяльності без таких дозволів.

Крім того, позивач вказує на невмотивованість акту перевірки, відомості якого стали підставою для складення оскаржуваного припису, оскільки в ньому не наведено документів, які б підтверджували здійснення наднормативних викидів в атмосферне повітря та протиправного забору підземних вод.

Окремо позивач зазначає про набуття ним права на здійснення спеціального водокористування без отримання спеціального дозволу, з огляду на вчасну подачу ним всіх законодавчо необхідних документів для отримання останнього.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуваний припис прийнятий Державною екологічною інспекцією у м. Києві відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

У судове засідання, призначене на 10 березня 2016 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представники позивача та відповідача не з'явились.

Водночас, 10 березня 2016 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду даної справи за його відсутності, в якому, зокрема, було зазначено про те, що позивач не заперечує проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 10 березня 2016 року не з'явились представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, беручи до уваги подане позивачем 10 березня 2016 року клопотання та враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 25 листопада 2015 року по 11 грудня 2015 року співробітниками відповідача було проведено планову перевірку дотримання філією «Серійний завод «АНТОНОВ» ДП «АНТОНОВ» (далі також – філія позивача) вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Результати вказаної перевірки були зафіксовані в акті № 05/368а, зі змісту якого вбачається, зокрема, що під час її проведення було виявлено здійснення філією позивача: у період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року – викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади; у період з 27 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року – самовільного забору підземних вод зі свердловини без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

11 грудня 2015 року на підставі висновків акту № 05/368а відповідачем було складено припис № 05/170п, пунктом 1 якого зобов’язано позивача надати відповідачу довідку щодо годин роботи всіх джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря філії «Серійний завод «АНТОНОВ» ДП «АНТОНОВ» за період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року, а пунктом 7 зобов’язано позивача надати Державній екологічній інспекції у м. Києві довідку щодо об’єму забору підземних вод зі свердловин за період з 26 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Отже, відповідач законодавчо уповноважений здійснювати контроль за дотриманням, в тому числі, суб’єктами господарювання вимог законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов, та в разі виявлення відповідних правопорушень зобов’язаний вжити заходів реагування, зокрема, шляхом видання припису.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Згідно з п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Також, згідно з приписами статей 48, 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Виходячи з наведеного вбачається, що суб’єкти господарювання можуть здійснювати діяльність зі спеціального водокористування та діяльність, пов’язану з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виключно у разі наявності відповідних дозволів, отриманих у встановленому законом порядку.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статей 33, 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.

Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно ж з положеннями статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Враховуючи наведене в сукупності з вказаними вище приписами Водного кодексу України, вбачається, що суб’єкти господарювання несуть відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі за здійснення діяльності зі спеціального водокористування та діяльності, пов’язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без наявності відповідних дозволів.

Отже, в разі виявлення контролюючим органом, в даному випадку - Державною екологічною інспекцією у м. Києві, при здійсненні перевірки суб’єкта господарювання, таких порушень ним вимог природоохоронного законодавства, контролюючий орган уповноважений, як вже про це зазначалось вище, вжити відповідних заходів реагування, в тому числі у вигляді прийняття припису про усунення встановлених порушень законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у філії позивача був в наявності дозвіл на спеціальне водокористування № УКР-796-Кіє терміном дії з 26 серпня 2010 року по 26 серпня 2013 року. В подальшому, а саме 08 січня 2014 року, філією позивача був отриманий дозвіл на спеціальне водокористування строком дії до 08 січня 2017 року.

Отже, в період з 27 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року філія позивача не мала дозволу на спеціальне водокористування, що позивачем не заперечується.

Отже, в період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року філія позивача не мала дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що позивачем не заперечується.

В своєму адміністративному позові позивач вказує на невмотивованість акту перевірки, відомості якого стали підставою для складення оскаржуваного припису, оскільки в такому акті перевірки не наведено документів, які б підтверджували здійснення наднормативних викидів в атмосферну повітря та протиправного забору підземних вод.

Так, відповідно до п. 4.14 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року № 464, не допускається включення до акта перевірки інформації або висновків, які не підтверджені документально, пропозицій, а також інформації, наданої правоохоронними органами.

Між тим, досліджуючи наявну в матеріалах справи копію акту перевірки № 05/368а суд звертає увагу на зафіксовані у ньому факти надання філією позивача до перевірки таких документів як звітів за формою 2-ТП (повітря) та за формою 2-ТП (водгосп).

Так, з наявної в матеріалах справи копії звіту про охорону атмосферного повітря за 2014 рік за формою 2-ТП (повітря), поданого філією позивача самостійно до державного органу статистики, вбачається, що вказана філія дійсно в 2014 році, тобто в тому числі у період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року (період відсутності спеціального дозволу), здійснювала викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії звіту про використання води за IV квартал 2013 рік за формою 2-ТП (водгосп), поданого філією позивача самостійно до державного органу статистики, вбачається, що вказана філія дійсно в IV кварталі 2013 року, тобто в тому числі у період, який є складовою проміжку часу з 27 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року (період відсутності спеціального дозволу), здійснювала забір підземних вод із артезіанської свердловини.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини здійснення філією позивача викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та забору підземних вод із артезіанської свердловини в період відсутності у неї відповідних дозволів, а самим позивачем в ході розгляду справи не було заперечено факту здійснення такої діяльності у вказаний період часу, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків акту перевірки щодо здійснення філією позивача: у період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади; у період з 27 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року самовільного забору підземних вод зі свердловини без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Щодо доводів позивача про набуття ним права на здійснення спеціального водокористування без отримання спеціального дозволу, з огляду на вчасну подачу ДП «АНТОНОВ» всіх законодавчо необхідних документів для отримання останнього, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, у філії позивача був в наявності дозвіл на спеціальне водокористування № УКР-796-Кіє терміном дії з 26 серпня 2010 року по 26 серпня 2013 року.

18 липня 2013 року позивачем було подано, з метою отримання дозволу на спеціальне водокористування, відповідну заяву на ім’я заступника директора Департаменту – начальника Управління екології та охорони природних ресурсів Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Також, відповідно до приписів статті 4-1 вказаного Закону, у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів адміністратору або дозвільному органу.

Таким чином, необґрунтованою є позиція позивача про те, що він набув право на здійснення спеціального водокористування без отримання спеціального дозволу.

Згідно з п. 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Також, згідно з п. 22 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Таким чином, враховуючи правомірність встановленого відповідачем в акті перевірки № 05/368а порушення філією позивача вимог природоохоронного законодавства, що було встановлено судом вище, та беручи до уваги наведені приписи нормативно-правових актів вбачається, що Державною екологічною інспекцією у м. Києві було обґрунтовано складено оскаржуваний припис від 11 грудня 2015 року № 05/170п в частині п.п. 1 та 7, якими зобов’язано позивача надати відповідачу довідку щодо годин роботи всіх джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря філії «Серійний завод «АНТОНОВ» ДП «АНТОНОВ» за період з 05 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року та довідку щодо об’єму забору підземних вод зі свердловин за період з 26 серпня 2013 року по 08 січня 2014 року.

При цьому суд враховує, що такі пункти припису спрямовані на усунення порушень вимог законодавства шляхом встановлення Державною екологічною інспекцією у м. Києві розмірів завданих збитків, які мали місце за час здійснення філією позивача діяльності без отримання відповідних дозволів.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 128, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «АНТОНОВ» до Державної екологічної інспекції у м. Києві про визнання протиправним та скасування припису в частині – відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк