Справа № 2а-12/2505/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/39504/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року у справі № 2-а-12/2505/12 за позовом ОСОБА_4 до Городнянської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютого 2012 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання рішення від 29.12.2011 року в частині виділення їй земельної ділянки в розмірі 0,06 га для обслуговування будинку та зобов'язання виділити земельну ділянку в розмірі 0,10 га.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначила, що рішення відповідача є незаконним та порушує її права на отримання земельної ділянки у розмірі, визначеному. ч1 ст.121 ЗК України.

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2008 р. придбала у ОСОБА_7 жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці, площа якої не вказана ні в договорі, ні в інвентаризаційній справі № 2791.

Рішенням Городнянської міської ради від 29.12.2011 надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів про право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням відповідача в частині визначення розміру земельної ділянки, ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з ч.1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною шостою статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Відповідно до ч.1, 3 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Як вірно встановлено судами, згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 1976 рік, спірна земельна ділянка перебувала в законному користуванні ОСОБА_8 Розмір присадибної земельної ділянки, на якій розташовувався жилий будинок ОСОБА_8 з надвірними будівлями та спорудами складав 2 026 кв.м.

Зазначений житловий будинок після смерті ОСОБА_8 був успадкований ОСОБА_9

Рішенням виконкомому Городнянської міської Ради народних депутатів № 218 від 29.12.1976 р. вирішено виділити ОСОБА_9 земельну ділянку та надати дозвіл на її забудову індивідуальним житловим будинком та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м за рахунок землекористування ОСОБА_8

В подальшому, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 було збудовано жилий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується документами на виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та документами на будівництво ОСОБА_9 житлового будинку в м. Городня за вказаною адресою.

У 1996 році ОСОБА_9 як власниця обох будинків АДРЕСА_1, користуючись в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 2 026 кв.м, набула право власності на цю земельну ділянку шляхом її приватизації, яка проведена на підставі рішень виконкому Городнянської міської ради Чернігівської області від 17.09.1996 № 201 та від 15.10.1996 № 227. На земельну ділянку площею 0,20 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 отримала державний акт НОМЕР_1 про право приватної власності на землю.

Після смерті ОСОБА_9 її майно, в т.ч. і земельна ділянка, перейшли до її спадкоємців ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Рішенням Городнянського районного суду від 18.06.2010 р. визнані нечинними державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 та рішення виконкому Городнянської міської ради Чернігівської області від 17.09.1996 р. №201 та від 15.10.1996 р. №227, якими передано в приватну власність ОСОБА_9 земельні ділянки загальним розміром 0,20 га.

Враховуючи зазначені обставини справи та наведені правові положення, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність тверджень позивача, що земельна ділянка, на якій розташований придбаний нею будинок має бути сформована в розмірі не менше 0,10 га.

Посилання скаржника на положення ч.6 ст.120 ЗК України є також необґрунтованими, оскільки у користуванні ОСОБА_7 перебувала земельна ділянка площею 600 кв.м, отримана нею в порядку успадкування після смерті ОСОБА_9

Отже, виходячи з положень ч.2 ст.120 ЗК України, до ОСОБА_4 переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщений придбаний нею житловий будинок, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача - ОСОБА_7

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку, що рішення Городнянської міської ради від 29 грудня 2011 року в частині виділення ОСОБА_4 земельної ділянки в розмірі 0,06 га відповідає нормам чинного законодавства, прийняте в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: