Справа № 803/215/16
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 рокуСправа № 803/215/16

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

суддів Валюха В.М., Костюкевича С.Ф.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Блинди А.В.,

представника відповідача Міністерства оборони України Боберського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та визнання контракту припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати бездіяльність протиправною щодо незвільнення з військової служби в запас на підставі рапортів від 12.02.2016 року та від 20.02.2016 року згідно пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби в запас Збройних Сил України на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнати контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 19.09.2014 року припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2014 року між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, умовами якого визначено, що останній є строковим та укладений до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

12.02.2016 року позивач виявив бажання не продовжувати проходити військову службу за контрактом та звільнитися з військової служби у запас, оскільки закінчився строк дії контракту, що настав із закінченням строку дії особливого періоду. Однак командиром роти відмовлено у направленні рапорту вищестоящому командуванню для розгляду, у зв`язку з чим позивачем 20.02.2016 року за допомогою поштового зв`язку направлено до в/ч пп НОМЕР_2 рапорт про звільнення із військової служби.

На думку позивача, особливий період закінчується в момент закінчення проведення оголошеної мобілізації і не потребує прийняття спеціального нормативного-правового акту, яким би він припинявся/скасовувався/закінчувався тощо, так як прийняття останнього чинним законодавством не передбачено. Оскільки з 18.08.2015 року в Україні закінчився особливий період, відтак жодних законних підстав перебування та проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України на даний час немає, а тому він підлягає негайному звільненню з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2016 року залучено до участі у даній справі як другого відповідача Міністерство оборони України (далі відповідач-2).

В судовому засіданні 22.03.2016 року представник позивача заявила клопотання про уточнення позовних вимог, в якому просила визнати бездіяльність в/ч НОМЕР_1 (в/ч пп НОМЕР_2 ) протиправною щодо незвільнення позивача з військової служби в запас на підставі рапорту від 20.02.2016 року згідно пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язати в/ч НОМЕР_1 (в/ч пп НОМЕР_2 ) звільнити позивача з військової служби в запас на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнати контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 19.09.2014 року припиненим (а.с.134-135). Також зазначила, що на момент укладення позивачем даного контракту особливий період в Україні не діяв, однак в подальшому відповідно до Указу Президента України від 15.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію» в Україні 20.01.2015 року настав особливий період, який тривав до 17.08.2015 року. Таким чином, з 18.08.2015 року в Україні закінчився особливий період, оскільки чергову часткову мобілізацію Президентом України не оголошено, відтак ОСОБА_1 підлягає звільненню у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач-1 зазначив, що контракт від 19.09.2014 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України був укладений до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Оскільки в Україні з 17.03.2014 року діє особливий період, а Президентом України не прийнято рішення про демобілізацію, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.56-63).

В судове засідання відповідач-1 свого представника не направив, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника в/ч НОМЕР_1 (в/ч пп НОМЕР_2 ) (а.с.130).

У судовому засіданні та в письмових запереченнях представник Міністерства оборони України позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що відповідно до статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні з 17.03.2014 року діє особливий період. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Враховуючи те, що на даний час Президентом України не видано Указу про демобілізацію, а тому немає підстав вважати, що в державі закінчився особливий період, оскільки національна економіка, органи державної влади не переведені на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройні Сили України та інші формування України не переведені на організацію і штати мирного часу. Вважає, що норми законодавства України про проходження військової служби в особливий період є спеціальними, відтак немає правових підстав для звільнення позивача в запас згідно пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.127-128).

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-2, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до Плану приведення військової частини у повну бойову готовність на час дії особливого періоду в/ч НОМЕР_1 була переведена на умовне найменування військового часу в/ч пп НОМЕР_2 , що також підтверджується витягом з наказу від 21.04.2014 року №93 (а.с.113).

19.09.2014 року між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1 (військовослужбовцем) був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Як передбачено пунктами 1, 3 вказаного контракту, військовослужбовець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Позивач з умовами контракту був ознайомлений та погодився на них, що засвідчується його підписом на контракті (а.с.21-24).

19.09.2014 року позивача було зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на військову службу за контрактом на посаду водія-радіотелефоніста, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с.25-27).

20.02.2016 року позивач направив за допомогою поштового зв`язку цінним листом командиру в/ч пп НОМЕР_2 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту (закінчення особливого періоду у серпні 2015 року) на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.29-30).

Як слідує з матеріалів справи, вищезазначений рапорт був отриманий в/ч НОМЕР_2 лише 09.03.2016 року, на якому останнім проставлено резолюцію, що підстав для звільнення ОСОБА_1 немає, оскільки строк дії особливого періоду ще не закінчився.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 даного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Тобто, вказаним Законом визначено два різні види проходження служби у Збройних Силах України. Добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач набув статуту військовослужбовця за контрактом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Як зазначалось вище, контракт від 19.09.2014 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України був укладений із позивачем до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В свою чергу, абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із частиною восьмою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Отже, за змістом вищенаведених норм слідує, що з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 року №1126-VІІ, постановлено: оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указами Президента України від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14.01.2015 року №15/2015, які були затверджені Законами України від 06.05.2014 року №1240-VІІ, від 22.07.2014 року №1595-VІІ, від 15.01.2015 року №113-VІІІ відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації. Крім того, згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Таким чином, суд зазначає, що з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 15.01.2015 року №113-VІІІ переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що особливий період закінчується з моменту закінчення строку проведення мобілізації, який встановлюється у кожному окремому Указі Президента України, з огляду на таке.

Як встановлено вище, особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією слід розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас згідно абзацу шостого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; е) через службову невідповідність; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі; й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу); к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Тобто, законодавством України встановлено вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців за контрактом.

Враховуючи те, що у контракті від 19.09.2014 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, за погодженням сторін, чітко визначено, що він укладений до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, однак на даний час в Україні діє особливий період, Президентом України не прийнято Указу про демобілізацію, а тому відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту та припинення останнього.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про оборону України», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та визнання контракту припиненим відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Судді В.М.Валюх

С.Ф.Костюкевич

Постанова в повному обсязі складена 25 березня 2016 року.