Справа № 803/788/15-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 р. Справа № 876/6865/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Луцьку на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Луцьку про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

УПФУ в м. Луцьку 24.04.2015 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ВВД ФСС НВ у м. Луцьку Волинської області, в якому просило стягнути з відповідача витрати на виплату та доставку пенсій, призначених по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2.ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за жовтень-грудень 2014 року в сумі 3508,05 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Луцьку Волинської області на користь управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області витрати на виплату та доставку пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1, ОСОБА_2.ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за жовтень-грудень 2014 року в сумі 3508,05 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ВВД ФСС НВ у м. Луцьку Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відділення Фонду не може прийняти до відшкодування заявлені витрати, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали травми на території країн Співдружності Незалежних Держав (далі - країни СНД), а тому вони не є застрахованими особами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, пенсіонер ОСОБА_5 отримав ушкодження здоров'я під час виконання будівельних робіт, працюючи на умовах цивільно-правового договору, з його нарахованого доходу не проводилась сплата страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Пенсіонер ОСОБА_6 отримав травму, виконуючи роботи по демонтажу ткацького цеху, що належить ТзОВ "Лутекс", не перебуваючи в трудових відносинах з товариством та не сплачуючи страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. На час отримання ушкодження здоров'я ОСОБА_6 перебував на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості як безробітний. Крім того, зазначив, що за відсутності у відділенні Фонду особових справ потерпілих, відділення не має правових підстав для здійснення відшкодувань УПФУ в м.Луцьку витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що в період з жовтня по грудень 2014 року УПФУ в м. Луцьку проводилась виплата громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Каліцтво громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заподіяно на підприємствах, розташованих на території СНД, що підтверджується актами про нещасний випадок форми Н-1 (а.с.21-28).

Громадянин ОСОБА_5 трудове каліцтво отримав 18 жовтня 2012 року у місті Луцьку Волинської області при виконанні трудових обов'язків у ТзОВ "Оріон Будінвест-2", що підтверджується актом №1 про нещасний випадок форми Н-1 (а.с.29-31), протоколом про призначення пенсії №2248 від 13.06.2013 року (а.с.34).

Факт отримання громадянином ОСОБА_6 трудового каліцтва 28 листопада 2006 року підтверджується актом про нещасний випадок на підприємстві, пов'язаний з виробництвом № 1 форми Н-1 від 28 листопада 2006 року (а.с.32-33), розпорядженням про призначення пенсії №803593 від 25.09.2014 року (а.с.35).

Відповідно до витягів із актів огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) вищевказаним пенсіонерам встановлена перша, друга та третя групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с.15-20).

В період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року позивач щомісячно проводив звірку з відповідачем по особах, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, результати яких викладено у відповідних актах (а.с.6, 9, 12).

Розбіжності виникли по витратах на виплату і доставку пенсії, призначеної по інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебувають на обліку в УПФУ у місті Луцьку. Вказані фактичні обставини підтверджуються таблицями розбіжностей за вказаний період (а.с.5, 7, 10, 13).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовує виграти, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

За змістом статті 18 зазначеного Закону виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є, зокрема, її відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень статтей 1, 4, 25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи), пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України, як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові № 21-394а13 від 12.11.2013 року, яка у відповідності до ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд зазначає, що вимоги управління ПФУ про відшкодування ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідають змісту його прав як робочого органу ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України, основними завданнями якої згідно з Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженим постановою правління Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім іншого, визначено виконання завдань та основних принципів страхування від нещасного випадку, фінансування страхових виплат, а до повноважень у сфері здійснення процедури страхування та координації страхової діяльності віднесено, зокрема, співпрацю з фондами з інших видів соціального страхування щодо відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з матеріальним забезпеченням потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та представництво інтересів страховика в органах державної виконавчої влади, органах місцевого самоврядування і судах.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 21-129а13 від 21.05.2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимога про стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсій по пенсіонерах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які отримали каліцтво на території Російської Федерації, в розмірі 1954,74 грн. є обґрунтованою.

Доводи апелянта щодо неможливості відшкодування ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України витрат з виплати пенсій громадянам, особові справи яких на момент підписання актів звірки відсутні, суперечать вищезазначеним нормам законодавства.

Апеляційний суд наголошує на обов'язку ФСС від НВ та ПЗ України відшкодувати витрати ПФУ, який виплачував пенсії особам, що отримали каліцтво за межами України, але проживають і отримують пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до пункту 5 Порядку органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі вказаної довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розбіжності при складанні актів звірок органами Пенсійного фонду України та відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення можуть бути вирішені лише центральними органами Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Разом з тим, не включення районним відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сум по акту звірки не позбавляє права направити не повністю узгоджений акт звірки та відповідну довідку до центральних органів, а відповідні центральні органи визнати ці суми та провести їх відшкодування, а в разі незгоди вирішити спір у судовому порядку між собою.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта про те, що не підлягають відшкодуванню витрати на виплату і доставку пенсій по громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки нещасний випадок з ними стався, як такий, що не пов'язаний з виробництвом та з їх доходів не сплачувались страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що факт отримання трудового каліцтва ОСОБА_5 при виконанні трудових обов'язків на ТзОВ "Оріон Будінвест-2" 18 жовтня 2012 року підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 №1 від 20 травня 2013 року (а.с.29-31) та факт отримання трудового каліцтва ОСОБА_6 при виконанні трудових обов'язків на ТзОВ "Лутекс" 28 листопада 2006 року підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 №1 від 19 квітня 2013 року (а.с.32-33).

Статтями 7, 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено, що роботодавцем, відповідно до цього Закону, вважається юридична (підприємство, установа, організація) або фізична особа, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю, підлягають обов'язковому страхуванню від нещасного випадку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що несплата роботодавцем страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві не ставить в залежність факт страхування працівників, оскільки такому страхуванню останні підлягають в обов'язковому порядку.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом.

Разом з тим, норма ст. 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не містить обмежень щодо страхових виплат у випадку невиконання роботодавцем обов'язку щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві.

Виходячи з вищезазначеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог УПФУ в м. Луцьку про стягнення з Відділення ВД ФССНВ у м. Луцьку витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з жовтня по грудень 2014 року в сумі 3508,05 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 41. ч. 1, 160 ч.3 , 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Луцьку залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі №803/788/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 29.03.2016 року.