Справа № 2-а-3134/11/1470
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2012 р.Справа № 2-а-3134/11/1470

Категорія: 8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Зіньковський О.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кривоозерської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області (правонаступником якої є Первомайська обєднана державна податкова інспекція Миколаївської області) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до Кривоозерської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області про визнання недійсними податкових повідомленнь-рішеннь №/0, №/0 від 24.11.10 року, №/1, №/1 від 22.12.10 року, №/2 від 07.02.11 року,

встановила:

Позивач ФОП ОСОБА_5 12.04.2011 року звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Кривоозерської міжрайонної ДПІ у Миколаївській області (правонаступником якої є Первомайська обєднана державна податкова інспекція Миколаївської області) з вимогою визнати недійсними податкові повідомлення-рішення №/0, №/0 від 24.11.10р., №/1, №/1 від 22.12.10р., №/2 від 07.02.11 року.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в позовній заяві, додаткових поясненнях та наданих доказах.

Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що податкові повідомлення-рішення Кривоозерської міжрайонної ДПІ у Миколаївській області №/0, №/0 від 24.11.10р., №/1 та №/1 від 22.12.10р., №/2 від 07.02.11р. прийнято у відповідності до чинного законодавства, перевірка позивача проведена в порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року позов було задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кривоозерської МДПІ №/0 від 24.11.10 року, №/1 від 22.12.10 року, №/2 від 07.02.11 року.

В задоволені інших позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі Кривоозерська МДПІ у Миколаївській області, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що Кривоозерською міжрайонною державною податковою інспекцією було проведено планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 15.07.09 року по 30.09.10 року. За результатами перевірки було складено акт від 19.11.10 року №104/17-01/18633/2587, яким встановлено наступні порушення (а.с .11-28 ):

- п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1 та п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено ПДВ на суму 531392,85 гривень, у тому числі за липень 2010 року на суму 283563,38 гривень, за вересень 2010 року на суму 247829,47 гривень;

- ст.13 Декрету КМУ від 26.12.92 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" в результаті чого занижено ПДФО на суму 14050,08 гривень, у тому числі за 2009 року на суму 3202,26 гривень, за 3кв. 2010 року на суму 10847,82 гривень.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення -рішення: від 24.11.10 року за №/0 про сплату 14050,08 гривень ПДФО та від 24.11.10 року №/0 про сплату 531392,85 гривень і 216130,53 гривень застосованих штрафних (фінансових) санкцій.

Позивачем податкові повідомлення - рішення від 24.11.10 року за №/0, від 24.11.10 року №/0 оскаржувалися в адміністративному порядку відповідно до ст.5 Закону України від 21.12.00 року №2181-111 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Рішенням Кривоозерської МДПІ від 21.12.10 року №2086/17-01, прийнятим за розглядом первинної скарги податкові повідомлення - рішення №/0 від 24.11.10 року, №/0 від 24.11.10 року залишені без змін.

Рішенням ДПА у Миколаївській області від 27.01.11 року №181/10/25-014 за результатами розгляду повторної скарги СПД ОСОБА_5 - повторну скаргу СПД ОСОБА_5 частково задоволено:

- податкове повідомлення - рішення від 24.11.10 року №/0 залишено без змін;

- податкове повідомлення - рішення від 24.11.10 року №/0 скасоване в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ в сумі 26090,63 гривень, в іншій частині залишено без змін: - збільшено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 90162,15 гривень (а.с.30-34).

Мотивуючи причини неврахування сум ПДВ до податкового кредиту по перевіреним податковим накладним відповідач в акті перевірки послався на те, що ПП Гермес Еліт має стан платника 7 (відсутнє за місцем знаходження) та не звітувало до ДПІ у Голосіївському районі м.Києві; ТОВ Сагуаро, згідно даних автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України за липень 2010 року, не відобразило податкові зобов'язання з ПДВ; ТОВ Екотех-СМУ, згідно даних автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України за вересень 2010 року, не відобразило податкові зобов'язання з ПДВ; ТОВ Екотех-СМУ за серпень і вересень 2010 року звітувалося з ПДВ та задекларувало суми ПДВ по господарських операціях з ФОП ОСОБА_5 але декларації по ПДВ ТОВ Екотех-СМУ мають статус До відома.

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України Про податок на додану вартість та згідно із п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобовязань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, відповідач у даному випадку первинно мав встановити зміст та реальність господарської операції.

Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Позивач надав суду копії документів, що підтверджують здійснення ним господарських операцій у періоді що перевірявся. Зазначені документи у повному обсязі надавалися відповідачу під час проведення перевірки, та додатково разом із запереченнями. Проте, відповідачем первинні документи та пояснення позивача було взято до уваги не в повному обсязі.

Так позивачем надано суду копії податкових накладних (а.с.35-71, 81):

- отриманих позивачем від ПП Гермес Еліт: №211 від 05/07/10 року на загальну суму 143575,00 гривень (ПДВ- 23929,17); №212 від 06/07/10 року на загальну суму 152975,00 гривень (ПДВ- 25495,83); №224 від 07/07/10 року на загальну суму 104200,00 гривень (ПДВ-17366,67); №213 від 13/07/10 року на загальну суму 130275,00 гривень (ПДВ- 21712,50); №214 від 14/7/10 року на загальну суму 68750,00 гривень (ПДВ-11458,33); №215 від 15/07/10 року на загальну суму 32000,00 гривень (сума ПДВ-5333,33); №216 від 16/07/10 року на загальну суму 65450,00 гривень (сума ПДВ-10908,33); №217 від 16/07/10 року на загальну суму 45843,20 гривень (ПДВ-7640,53); №219 від 17/07/10 року на загальну суму 92142,60 гривень (ПДВ-15357,11); №220 від 17/07/10 року на загальну суму 79617,60 гривень (ПДВ-13269,60); №221 від 18/07/10 року на загальну суму 277187,20 гривень (ПДВ-46197,87); №222 від 20/07/10 року на загальну суму 48548,80 гривень (ПДВ - 8091,47); №223 від 20/07/10 року на загальну суму 127740,80 гривень (ПДВ- 21290,13); на загальну суму ПДВ- 228050,83 гривень;

- отриманих від ТОВ Сагуаро - №230 від 14/07/10 року на загальну суму 31575,00 гривень (ПДВ - 5262,50); №231 від 15/07/10 року на загальну суму 203500,00 гривень (ПДВ - 33916,67); №232 від 16/07/10 року на загальну суму 36450,00 гривень (ПДВ- 6075,00); №233 від 20/07/10 року на загальну суму 61550,00 гривень (ПДВ-10258,33) на загальну суму ПДВ- 55512,50 гривень;

- отриманих від ТОВ Екотех - СМУ: №35 від 05.08.10 року на загальну суму 208575,97 гривень (ПДВ-34762,33); №40 від 12/08/10 року на загальну суму 66234,89 гривень (ПДВ- 11039,15); №44 від 19/08/10 року на загальну суму 266171,34 гривень (ПДВ- 44361,89) на загальну суму ПДВ- 90163,37 гривень; за вересень 2010 року - №183 від 27/09/10 року на загальну суму 229642,72 гривень (ПДВ-38273,79); №182 від 27/09/10 року на загальну суму 808640,03 гривень (ПДВ-134773,34); №194 від 28/09/10 року на загальну суму 164805,38 гривень (ПДВ- 27467,56); №202 від 29/09/10 року на загальну суму 283888,68 гривень (ПДВ- 47314,78) на загальну суму ПДВ- 247829,47 гривень.

Крім того позивачем надано до суду чисельні документи на підтвердження товарності господарських операцій, а саме: видаткові накладні, документи про сплату отриманих товарів, документи на підтвердження подальшого руху товарів від позивача до інших контрагентів, документи ДП ДАК "Хліб України" "Врадієвський елеватор" (а.с.36, 37, 40, 42, 44, 46, 48, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70,72, 74, 76, 78, 80, 82, 83-89, 96-105, 163-183, 187-202, 203-219), договір складського зберігання №18 від 02 липня 2010 року укладений між позивачем та ДП ДАК "Хліб України" "Врадієвський елеватор" (а.с.156-162).

Колегія суддів, погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що відповідачем не доведено в акті перевірки неправомірність включення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту, не надано належної оцінки наявним первинним документам позивача, не надано суду доказів безтоварності або нереальності господарських операцій позивача, невірно застосовано норми податкового законодавства, що у сукупності призвело до прийняття протиправного повідомлення-рішення.

Закон України "Про податок на додану вартість" не передбачає та не пов'язує виникнення права покупця на отримання права на податковий кредит з обставиною підтвердження його контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету. До того ж, сплачений позивачем в ціні придбання товару податок на додану вартість не перераховується продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобов'язаннях останнього. Остаточна ж сума податкових зобов'язань, в тому числі наявність таких на кінець звітного податкового періоду, визначається продавцем за правилами підпункту 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону " Про податок на додану вартість ".

Згідно ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до частини другою цієї статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Тобто в такому випадку із нікчемного правочину повинно витікати, що його метою є один із перелічених у ст.228 ЦК України напрямків.

В акті перевірки відсутні посилання на судові рішення, що набрали законної сили, щодо притягнення посадових осіб учасників правочину до кримінальної відповідальності за цими статтями, як і відсутнє посилання на судові рішення, що набрали законної сили, щодо недійсності або фіктивності вчинених правочинів.

На думку колегії суддів, відповідачем на надано до суду 1-ї інстанції достатніх та допустимих доказів спрямованості правочинів позивача на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним тощо.

Наявність же розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними.

ОСОБА_6 України Про податок на додану вартість (у редакції, чинній на час формування спірного податкового кредиту) не ставив таке право платника податку в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податків до державного бюджет, відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару через неможливість проведення зустрічних перевірок з підстав їх відсутності за юридичними адресами та проведення ліквідаційної процедури не впливає на право позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого ПДВ при придбанні товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення ПДВ.

Суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що податковий кредит за липень - вересень 2010 року сформований позивачем вірно, відповідно до п.п.7.2.1, п.п.7.2.6 та п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5. ст.7 Закону "Про податок на додану вартість", а тому податкові повідомлення-рішення №/0 від 24.11.10 року, №/1 від 22.12.10 року та №/2 від 07.02.11 року є протиправними.

Стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень відповідача №/0 від 24.11.10 року та №/1 від 22.12.10 року.

Відповідно до ст.13 Декрету №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з п.13 Інструкції „Про оподаткуванням доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю", затвердженої наказом Головної ДПІ України від 21.04.93 року №12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.06.93 року за №64 до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України від 28.12.94 року №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" з урахуванням відповідних обмежень і особливостей стосовно фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності.

До податкової декларації за звітний податковий період включаються лише прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Таким чином, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду (попередніх періодів) не всі видатки, а тільки тієї їх частини, яка прямо відповідає цьому доходу. Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком відповідно до ст.1 Закону України „Про підприємництво".

Перевіркою встановлено завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 валових витрат у результаті неправомірного включення до їх складу таких витрат:

- у 2009 році в сумі 21348,40 гривень, а саме: до складу валових витрат неправомірно включено вартість придбаного товару, що не був використаний в господарській діяльності в даному податковому періоді та станом на 01.01.10 року знаходився в залишку, а саме: вартість бензину в сумі 15225,40 гривень та вартість гірчиці в сумі 6123,00 гривень;

- у 2010 році в сумі 94297,94 гривень, а саме: до складу валових витрат неправомірно включено податки в сумі 9305,94 гривень, що були нараховані платником податків і не були сплачені в звітному податковому періоді; вартість послуг у сумі 84992,00 гривень наданих ДП ДАК "Хліб України "Врадіївський елеватор", розрахунки за які в даному звітному податковому періоді не проведено.

Також позивачем занижено валові витрати за 2009 рік на суму 21979,12 гривень за рахунок невключення до їх складу вартості товару, що був реалізований в даному податковому періоді.

Отже, перевіркою встановлено завищення валових витрат фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, що призвело до заниження ПДФО на суму 14050,08 гривень, в тому числі за 2009 рік на суму 3202,26 гривень, за Ш квартал 2010 року на суму 10847,82 гривень.

Таким чином податкові повідомлення-рішення Кривоозерської міжрайонної ДПІ у Миколаївській області №/0 від 24.11.10 року, №/1 від 22.12.10 року були прийняті у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив зазначену постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування або зміни вказаної постанови колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Кривоозерської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області (правонаступником якої є Первомайська обєднана державна податкова інспекція Миколаївської області) залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до Кривоозерської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області (правонаступником якої є Первомайська обєднана державна податкова інспекція Миколаївської області) про визнання недійсними податкових повідомленнь-рішеннь №/0, №/0 від 24.11.10 року, №/1, №/1 від 22.12.10 року, №/2 від 07.02.11 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий:/підпис/ОСОБА_1
Суддя:/підпис/ОСОБА_2
Суддя:/підпис/ОСОБА_3