Справа № 806/120/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"22" березня 2016 р. Справа № 806/120/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Дурава В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Житомирській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому після збільшення позовних вимог просив:

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області недонараховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад в сумі 35, 76 грн., надбавку за спеціальне звання в сумі 4, 76 грн., винагороду за вислугу років в сумі 89, 26 грн. та надбавку за вислугу років в сумі 6649, 84 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 травня 2015 року по 08 лютого 2016 року в сумі 19086, 72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 08.04.1997 по 04.06.2007 працював на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області, правонаступником якої є Головне управління ДФС в Житомирській області. Однак за вказаний період надбавка за вислугу років, передбачена статтею 33 Закону України "Про державну службу", йому не нараховувалась та не виплачувалась.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_5 звернулвся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі пощивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідач надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встаеновлено, що ОСОБА_5 з 08.04.1997 по 04.06.2007 працював на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області, правонаступником якої є Головне управління ДФС в Житомирській області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-15).

Згідно з наказу № 110-о від 04.06.2007 позивача було звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов'язань у зв'язку з переведенням у Державну податкову інспекцію м. Житомира на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП (а.с. 13).

У квітні і серпні 2015 року позивач звертався до в.о. начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області із заявами (а.с. 18-19) про надання довідки щодо нарахування і виплати винагороди за вислугу років й надбавки за вислугу років за весь період роботи в податковій адміністрації з щомісячною розшифровкою.

На вказані звернення Головним управлінням ДФС в Житомирській області позивачеві направлено запитувану ним довідку і повідомлено про те, що надбавка за вислугу років на підставі Закону України "Про державну службу" йому не нараховувалася і не виплачувалася, натомість здійснювалася виплата винагорода за вислугу років як працівникові податкової служби згідно із Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997 року (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_5 права на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період перебування на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області. Крім того, відповідачем з позивачем було проведено розрахунок по виплаті окладу, надбавки за спеціальне звання і винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Змістом статті 1 цього Закону передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон України "Про державну службу" застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

В свою чергу, статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності урегульовано спеціальним законом - Законом України від 4 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року №778 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Відтак, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні", а в частині, що не врегульована ним - Законом України "Про державну службу", зокрема, і щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ст.15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", в редакції, чинній на день виникнення спору, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, а тому і правовий статус посадових осіб державної податкової служби та проходження служби регулюється зазначеним спеціальним Законом.

Посади усіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.24 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Класифікація посад державних службовців та їх категорії визначені правовими нормами ст.25 зазначеного вище Закону. Частина четверта вказаної статті прямо зазначає, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що законодавець розмежував порядок та умови проходження служби працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог ст.15 Закону №509-XII (державні службовці з спеціальним статусом), та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Зокрема, розпорядженням Кабінету Міністрів України "Щодо визначення посад державних службовців" від 12.09.97 №503-р (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1336) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені з четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

Також розмежування в статусі працівників податкової служби відображено і в постанові Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Так, в додатку № 29 до вказаної постанови наведена схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця, а в додатку №30 - схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають спеціальні звання.

Як установлено судом ранг державного службовця ОСОБА_5 не присвоювався, разом з тим позивачеві присвоєно спеціальне звання відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" і за період роботи у Державній податковій адміністрації в Житомирській області виплачувалася винагорода за вислугу років як посадовій особі органу податкової служби на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997 року.

Зазначена посада ні положеннями статті 25 Закону України "Про державну службу", а ні положеннями розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.97 №503-р. не відноситься до жодної з категорії державних службовців, а тому позивачу і не присвоювався ранг державного службовця.

Натомість, позивач отримував надбавку за спеціальне звання, яка не передбачена Законом України "Про державну службу".

Згідно частини 2-7 ст. 33 Закону України "Про державну службу" ( в редакції на час виникнення спірних відносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Кабінету Міністрів України.

У межах своїх повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання" від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1013 до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Частинами 1-3 пункту 3 Порядку №1013 передбачено, що розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Згідно з пункту 4 Порядку №1013 документом для визначення стажу роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача щодо того, що позивач працюючи в Державній податковій адміністрації в Житомирській області мав право на отримання одночасно двох видів надбавки за вислугу років, а саме винагороди за вислугу років як посадова особа органів державної податкової служби, що має спеціальне звання згідно Порядку №1013 та надбавки за вислугу років як державний службовець відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну службу".

Так, на виконання постанови Верховної Ради «Про введення в дію Закону України «Про державну службу», якою Уряд України уповноважено до 1 березня 1994 року постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 затверджено Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Отже, основними складовими нарахування надбавки за вислугу років згідно ст.33 Закону України "Про державну службу" та Порядку №1013 є посадовий оклад та стаж роботи державної служби в державних органах. Відмінним складовими є відповідно, доплата за ранг та надбавка за спеціальне звання, а тому право на врахування такого стажу до стажу державної служби не можна ототожнювати з правом на отримання одночасно за ту ж саму роботу двох тотожних за суттю заробітних плат чи їх складових.

Відтак, у позивача відсутнє право на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період роботи в Державній податковій адміністрації в Житомирській області. Працюючи у відповідача в спірний період часу позивач в повному обсязі отримав винагороду за вислугу років як особа, що має спеціальне звання, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченого окладу у розмірі 35, 76 грн., надбавки за спеціальне звання у сумі 4, 76 грн. і 89, 26 грн. винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби колегя суддів зазначає таке.

Позивач у розрахунку позовних вимог вказує, що у вересні 2006 року йому не були виплачені у повному обсязі посадовий оклад, надбавка за спеціальне звання і винагорода за вислугу років. Розміри цих виплат ним визначалися із розрахунку 21 робочого дня за вказаний місяць, однак при цьому ним не враховано розпорядження Кабінету Міністрів України № 490-р від 30 листопада 2005 року, на підставі якого з п'ятниці 25 серпня 2006 року робочий день перенесено на суботу 9 вересня 2006 року. За таких обставин, у вересні 2006 року було 22 робочих дні, тому всі нарахування за цей місяць здійснені Державною податковою адміністрацією в Житомирській області в повному обсязі.

Крім того, в довідці відповідача про нараховані та виплачені доходи за період з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року була допущена описка при визначенні виплаченої винагороди за вислугу років у відсотковому значенні за січень-березень 2005 року, а саме: замість 25 % зазначено 30 %, хоча при розрахунку грошового еквіваленту використовувалася саме ставка 25 %, яка відповідала дійсному на той момент стажу ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд уважає, що відповідачем з позивачем було проведено розрахунок по виплаті окладу, надбавки за спеціальне звання і винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби в повному обсязі, тому підставі для їх стягнення у судовому порядку відсутні.

Проведення з позивачем розрахунку при звільненні в повному обсязі свідчить також про безпідставність його позовних вимог щодо стягнення 19086, 72 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що в постанові суду першої інстанції не відображено розрахунку за серпень 2006року є безпідставними.

Позивач у позовній заяві та в суді першої інстанції не посилався на те, що відповідачем допущено арифметичні помилки при розрахунку посадового окладу, надбавки за спеціальне звання і винагороди за вислугу років за серпень 2006 року.

Судом першої інстанції правомірно, в межах позовних вимог, відображено порядок здійснення розрахунку з позивачем у вересні 2006 року та враховано, що розмір посадового окладу та надбавки за спеціальне встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" в твердій грошовій сумі та враховано розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.11.2005 року №490-р "Про перенесення робочих днів у 2006 році".

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні представник позивача просив залишити без розгляду позовні вимоги позивача в частині стягнення з Головного Управління ДФС у Житомирській області на користь позивача недораховаі та невиплачені йому при звільненні посадовий оклад в сумі 0,26 грн., винагороду за вислугу років в сумі 77,19 грн. та надбавку за вислугу років в сумі 77,16 грн. у зв'язку з їх відкликанням

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року (реєстраційний №56160799) сформолювала такий правовий висновок:

"За містом положень частини першої статті 203 та пункту 5 статті 155 КАС України рішення суду апеляційної інстанції про скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції і ухвалення рішення про залишення позовної заяви без розгляду за клопотанням позивача про відкликання позовної заяви можливе, якщо таке клопотання було заявлено на стадіях підготовчого провадження чи судового розгляду до виходу суду в нарадчу кімнату і ухвалення судового рішення. На стадії апеляційного розгляду скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції і ухвалення рішення про залишення позовної заяви без розгляду дозволяється у випадку, коли позивач під час підготовчого провадження чи судового розгляду подав клопотання про відкликання позовної заяви, а суд з якихось причин його не розглянув."

З урахуванням наведеного правового висновку Верховного Суду України клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення з Головного Управління ДФС у Житомирській області на користь позивача недораховані та невиплачені йому при звільненні посадовий оклад в сумі 0,26 грн., винагороду за вислугу років в сумі 77,19 грн. та надбавку за вислугу років в сумі 77,16 грн. у зв'язку з їх відкликанням задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відсутністю підстав для скасування постанови суду першої інстанції, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі заява представника позивача від 22.03.2016 року про компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом адміністративної справи з огляду на приписи статті 94 КАС України задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_2

3-представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_1,11101, електр.адр.ІНФОРМАЦІЯ_1

4- відповідачу/відповідачам: Головне управління ДФС у Житомирській області вул.Войкова,7,м.Житомир,10003

- ,