Справа № 821/3735/15-а
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3735/15-а
16 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Вітічак О.Р.,

а участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Сімеоніді І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі-відповідач-1, ГУ Національної поліції), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі-відповідач-2, УМВС), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015р. № 411-о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу ДПС відділення ДАІ з обслуговування м. Херсона УМВС; зобов'язати відповідача-2 поновити позивача на вказаній посаді та у зв'язку із ліквідацією установи на підставі пунктів 9, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" перевести позивача на роботу до Головного управління Національної поліції в Херсонській області на посаду, що відповідає званню старшого сержанта поліції відповідно до вимог вказаного Закону; зобов'язати УМВС в Херсонській області внести до трудової книжки запис щодо звільнення; стягнути з відповідача-1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення суми грошового забезпечення.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснили, що з грудня 2010 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, за час якої нагороджений грамотою Міністра внутрішніх справ, та до нього не застосовано жодних дисциплінарних стягнень. З травня 2015 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій. Позивач зазначив, що у жовтні 2015 року подавав на ім'я начальника УМВС у Херсонській області Мєрікова А.І. заяву про бажання проходити службу у лавах Національної поліції. У подальшому позивач не подавав інших заяв чи рапортів про прийняття на службу до поліції, зважаючи на коментарі Прем'єр-міністра України у засобах масової інформації, з яких позивач дійшов висновку про обов'язок УМВС працевлаштувати працівників міліції, що є учасниками бойових дій. 07.11.2015 р. зранку позивача повідомили про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату. ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем-2 не взято до уваги вимоги трудового законодавства про необхідність попередження про наступне вивільнення за два місяці до звільнення, не враховано переважне право на залишенні на службі та те, що позивач, як учасник бойових дій, користується пільгами при звільненні з роботи та першочерговим правом на працевлаштування. Представник позивача наголошував, що відповідачами не наведено обставин, з якими останні пов'язують відсутність можливості використання позивача на службі чи невідповідності ОСОБА_1 вимогам до поліцейських. Позивач вважає протиправним оскаржуваний наказ також з тих підстав, що рішення про звільнення прийнято всупереч положень Конституції України, ст.ст. 5-1, 22, 42, 42-1 КЗпП України, п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", пп."г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. За вказаних обставин позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача-2 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 02.07.2015р. прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який передбачає звільнення працівників міліції, які не були призначені на службу до поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону. 16.09.2015 р. постановою Кабінету Міністрів України № 730 ліквідовано органи Міністерства внутрішніх справ та утворено територіальні органи Національної поліції. У зв'язку з тим, що УМВС України в Херсонській області ліквідоване, а позивача до спливу вказаного тримісячного терміну не прийнято на службу в поліцію, тому наказом УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015р. № 411 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України з 06.11.2015р. згідно із п.п.10, 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через скорочення штатів) в силу закону. Позивач проходив службу в УДАІ УМВС, яке є відокремленим структурним підрозділом УМВС України в Херсонській області зі статусом юридичної особи. У відповідача-2 не було інформації про виявлення позивачем бажання проходити службу у поліції, ні до прийняття спірного наказу, ні у день звільнення, тобто, 06.11.2015 р. Посилаючись на наведене, представник відповідача-2 просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що право на звільнення особи зі служби та прийняття на службу належить керівнику УМВС. Про те, що буде ліквідація МВС, всі працівники були ознайомлені в силу закону про Національну поліцію. Вказаний Закон, зокрема, Прикінцеві та перехідні положення, визначають умови, за яких працівник міліції може бути прийнятий на службу до поліції, й у разі відповідності працівників таким умовам та їх дотримання, видається наказ про призначення. ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу в Нацполіції, що є обов'язковим для розгляду питання подальшого проходження працівником міліції служби у поліції, не склав Присягу поліцейського, йому не присвоєно спеціальне звання поліції та відносно нього не видано наказу про зарахування на службу, що призвело до звільнення позивача за скороченням штату. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 15 грудня 2010 року.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 07.05.2015 р. № 4/І/ХХІІ/6 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, про що 22.06.2015 р. видано посвідчення № 022935.

06.11.2015 р. начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області винесено наказ № 411 о/с про звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу ДПС відділення ДАІ з обслуговування м. Херсона УМВС за пунктом 63 "з" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Як вбачається із оскаржуваного наказу, прийнятий він відповідно до пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача про незаконність його звільнення, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VIІI), яким передбачено утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку та діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. № 641 вирішено утворити Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. № 730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у в тому числі Головне управління Національної поліції у Херсонській області, а також ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області

Відповідно до пункту 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (пункт 9 Розділу XI Закону № 580-VIІI).

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів (пункт 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI).

Тобто, згідно пункту 8 Розділу XI Закону № 580-VIІI працівники міліції, в тому числі позивач, попереджені про наступне звільнення через скорочення штатів в силу цього Закону.

Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано в газеті "Голос України" 06.08.2015 р., відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування сплинув 06.11.2015 р.

Разом з цим законодавець визначив, що працівник міліції може реалізувати своє право на проходження служби в поліції за умови виявлення такого бажання в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто, починаючи з 06.08.2015р. по 06.11.2015 р. включно.

Отже, визначальною умовою для вирішення питання проходження працівником міліції служби в поліції є згода на це самого працівника.

Відповідачі стверджують, що позивач не виявив бажання проходити службу в поліції, а тому був звільнений за скороченням штату, як це передбачено пунктом 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI.

У свою чергу позивач у судовому засіданні 11.02.2016 р. стверджував, що виявив бажання проходити службу в поліції, написавши у жовтні 2015 року заяву відповідного змісту на начальника УМВС у Херсонській області Мєрікова А.І.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що проходив разом з позивачем службу в ОВС на посаді старшого інспектора взводу супроводження УДАІ УМВС в Херсонській області та був звільнений 06.11.2015 р. за скороченням штату. Свідок зазначив, що в середині вересня 2015 року йому зателефонував командир взводу супроводу Бондаренко О.О., після чого ОСОБА_7 прибув до УДАІ, де був ОСОБА_1 та інші співробітники УДАІ та в приміщенні актового залу УДАІ всі писали рапорти на ім'я начальника УМВС у Херсонській області Мєрікова А.І. про бажання проходити службу в поліції. Вказані рапорти працівники передали начальнику відділу кадрового забезпечення УДАІ Бабичу Т.В. Свідок не зміг пояснити, яка подальша доля цих рапортів, тобто чи були вони передані до УМВС України в Херсонській області.

Судом досліджено Журнал обліку вхідних документів № 718 (форма 50) Управління кадрового забезпечення УМВС України в Херсонській області, прошитого, пронумерованого та скріпленого печаткою на 100 аркушах, розпочатого 31.07.2015 р. та закінченого 06.11.2015 р., та встановлено, що вказаний Журнал містить записи по 45 аркуш включно. Серед записів, що здійснені до 06.11.2015 р. та саме 06.11.2015 р., відсутній запис про реєстрацію заяви ОСОБА_1

Представник відповідача-2 у судовому засіданні пояснив, що працівників, які виявили бажання проходити службу в поліції, було майже три тисячі, а тому для зручності реєстрації заяв таких працівників, Управління кадрового забезпечення УМВС України в Херсонській області заведено Журнал обліку вхідних документів № 727, розпочатий 02.11.2015 р. та закінчений 06.11.2015 р.

Суд, дослідивши зміст Журналу № 727, прошитого, пронумерованого та скріпленого печаткою на 100 аркушах, встановив, що вказаний Журнал містить 2451 реєстраційний запис, проте не містить запису про реєстрацію будь-якої заяви ОСОБА_1, в тому числі щодо бажання проходити службу в поліції. Разом з цим суд відмічає, що ведення іншого журналу обліку вхідних документів (Журнал № 727) у той час як ще не був закінчений Журнал № 718, передбачений для обліку вхідних документів в управління кадрового забезпечення, є недоцільним.

Зі змісту листа голови ліквідаційної комісії УМВС в Херсонській області від 09.02.2016 р. № 1/25-18 слідує, що станом на 06.11.2015 р. від ОСОБА_1 не надходило рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Отже, судом встановлено, що станом на 06.11.2015 р., тобто на день прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 у відповідача-1 не було інформації про бажання позивача проходити служби в поліції.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 про подання позивачем рапорту про бажання проходити службу в поліції у вересні 2015 року, оскільки вони суперечать поясненням самого позивача, наданого в судовому засіданні 11.02.2015 р. про те, що рапорт про бажання працювати в поліції ОСОБА_1 писав у жовтні 2015 року.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факту подання ним рапорту про бажання проходити службу у лавах Національної поліції, що, на думку суду, є визначальним для вирішення питання щодо подальшого проходження працівником міліції служби у поліції, а саме: перевірка працівника на відповідність вимогам до поліцейських, пропонування посади, врахування переважного права на залишенні на службі працівника міліції, що має статус учасника бойових дій.

Таким чином, позивач у визначений Законом № 580-VIІI строк не виявив бажання проходити службу в поліції у спосіб подання відповідної заяви, що в силу даного Закону вважається відмовою від проходження служби в поліції.

Згідно із пунктом 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп. "з" п. 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік)через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про звільнення позивача зі служби у зв'язку із скороченням штату, відповідач-2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений спеціальним законодавством, а відтак - суд не вбачає підстав для скасування спірного наказ та відмовляє позивачу в задоволенні вимог в цій частині.

Суд не бере до уваги позицію позивача про наявність у нього переваженого права на залишення на роботі в органах внутрішніх справ, як учасника бойових дій, оскільки встановлено, що позивач не виявив бажання проходити службу в поліції протягом трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення шляхом подання відповідного рапорту чи заяви.

Питання поновлення позивача на роботі є наслідком скасування наказу про звільнення, а тому, оскільки суд дійшов висновку про законність спірного наказу, у задоволенні позову про поновлення позивача на посаді та переведення на роботу до Головного управління Національної поліції в Херсонській області на посаду, що відповідає званню старшого сержанта поліції, належить відмовити.

Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про внесення до трудової книжки запису щодо звільнення, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про звільнення з органів внутрішніх справ, що вчинений відповідачем-2 згідно вимог, встановлених законодавством, що регулює дані правовідносини.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем належними та допустимим доказами не підтверджено обгрунтованість своїх вимог щодо незаконності звільнення. У свою чергу відповідачем-2 надано докази правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Управління Міністерства внутрішніх справ у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 березня 2016 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 12.3