Справа № 712/2724/16-а
Суддя: Євтушенко П. М.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/2724/16-а
Провадження № 2-а/712/101/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси - Євтушенко П.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14. 03. 2016 року звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позовні вимоги мотивує тим, що 17. 01. 2014 року він подав заяву до Вищої ради юстиції України, про внесення подання до Верховної ради України щодо його відставки.

Постановою від 25. 12. 2014 року № 59-VІІІ «Про звільнення суддів», відставка позивача державою Україна була прийнята. Постанова підписана головою Верховної Ради України 26 грудня 2014 року. 05. 01. 2015 року наказом Голови Апеляційного суду Черкаської області № 2 від 05. 01. 2015 року було оформлено його звільнення з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

Адміністрацією суду на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області разом з усіма необхідними документами, було направлено «Подання» про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09. 07. 2015 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27. 08. 2015 року залишена без змін, призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотки.

Враховуючи те, що заява про відставку позивачем подана 17. 01. 2014 року, яка Вищою Радою юстиції 11 лютого 2014 року направлена для розгляду у Верховну Раду України, він, відповідно до ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 -VI від 07.07.2010 року, який діяв на той час, набув права на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Проте, заява позивача про відставку не була розглянута Верховною Радою України в розумні строки, фактично майже через рік з часу її подачі.В подальшому позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеного йому щомісячного грошового утримання з розрахунку 82 відсотків грошового утримання працюючого судді з заробітної плати у розмірі 24116 грн. 40 коп.

Листом № 59/М-10 від 10. 03. 2016 року в проведенні зазначеного перерахунку позивачу було відмовлено.

Вважає такі дії відповідача неправомірними адже статус судді у відставці, що давало йому право для призначення щомісячного грошового утримання з розрахунку 82 % грошового утримання працюючого судді виходячи зі стажу роботи судді більше 20 років він отримав саме 17. 01. 2014 року.

Просив суд, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області щодо відмови йому у перерахуванні щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків від суми грошового утримання судді - неправомірними.Зобов'язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 82 відсотків з заробітної плати у розмірі 24 116 грн. 40 коп., яка зазначена у довідці апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2015 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 14 вересня 2015 року, тобто за 6 місяців до подачі адміністративного позову в суд.Стягнути з відповідача недоплачену йому суму довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 14 вересня 2015 року.

Відповідачем подано до суду заперечення у строк, передбачений ч. 5 ст.183-2 КАС.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Відповідачем подано до суду заперечення у строк, передбачений ч. 5 ст.183-2 КАС.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами адміністративного судочинства, Конституцією України, Законом України „Про судоустрій та статус суддів", вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працював суддею апеляційного суду - суду в системі судів загальної юрисдикції, статус якого визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. До якого за цей період часу вносилися численні зміни, а також виносилися обов'язкові для виконання рішення Конституційного суду України.

З наданих документів, вбачається, що 17. 01. 2014 року позивач подав заяву до Вищої ради юстиції України, про внесення подання до Верховної ради України щодо його відставки.

Постановою від 25. 12. 2014 року № 59-VІІІ «Про звільнення суддів», відставка позивача державою Україна була прийнята. Постанова підписана головою Верховної Ради України 26 грудня 2014 року. 05. 01. 2015 року наказом Голови Апеляційного суду Черкаської області № 2 від 05. 01. 2015 року було оформлено його звільнення з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

Адміністрацією суду на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області разом з усіма необхідними документами, було направлено «Подання» про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09. 07. 2015 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27. 08. 2015 року залишена без змін, призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотки.

Заява позивача про відставку від 17. 01. 2014 року не була розглянута Верховною Радою України в розумні строки, фактично майже через рік з часу її подачі.В подальшому позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеного йому щомісячного грошового утримання з розрахунку 80 відсотків грошового утримання працюючого судді з заробітної плати у розмірі 24 116 грн. 40 коп.

Листом № 59/М-10 від 10. 03. 2016 року в проведенні зазначеного перерахунку позивачу було відмовлено.

За загальним правилом встановленим частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Рішення Конституційного Суду України мають силу закону та є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до п. 8 4.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

На момент виникнення у позивача права на довічне грошове утримання, а саме 15. 01. 2014 року у зв'язку з виходом у відставку, з врахуванням відповідних положень Конституції України та Рішень Конституційного Суду України, діяли положення ч. З ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи зазначені обставини та практику розгляду адміністративних справ суддями України, зокрема постанову Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 21-195а15 про визнання протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду нею подання про звільнення судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

В Конституції України та Рішеннях Конституційного Суду України зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, а тому дії відповідача слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків середнього заробітку та виплачувати його без обмеження граничного розміру.

Частиною ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається й діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже однією з гарантій незалежності суддів є встановлена ст.22 Конституції України заборона при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг прав та свобод.

Згідно п. 4 ч. 4 ст.20 Регламенту Верховної Ради України затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року N 1861-VI до порядку денного сесії Верховної Ради включаються позачергово без голосування: питання про складення присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад, надання згоди на призначення і звільнення з посад, а також питання щодо здійснення парламентського контролю, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради у випадках, передбачених Конституцією України та законами України.

Звільнення судді у зв'язку з поданням ним заяви про відставку (пункт 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України) відбувається лише за наявності двох взаємопов'язаних обов'язкових умов: наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в частині першій статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; подання суддею заяви, яка є підтвердженням справжнього й вільного (без стороннього впливу чи примусу) волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

В Рішенні Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 у справі щодо відповідності Конституції України статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону. Зокрема, Суд зазначив, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та ' обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді.

Тобто за наявності відповідного стажу суддя має право звернутися із заявою про вихід у відставку до Вищої ради юстиції (стаття 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції»). Відповідно до пункту 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту Вищої ради юстиції розгляд цього питання включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу. Протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади (частина третя статті 109 Закону).

Отже, Вища рада юстиції за наявності в судді відповідного стажу роботи повноважна перевіряти лише справжність волевиявлення судді. Відмовити в ; задоволенні заяви про відставку з інших підстав Вища рада юстиції не має права.

Подібну роль у цьому процесі відведено й Верховній Раді України. Про це свідчить відсутність будь-якого контролю за проходженням матеріалів про звільнення суддів у парламентських комітетах. Відповідно до частини другої статті 216 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» керівництво Верховної Ради України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях.

Відповідно до положень частини другої статті 127 Конституції України та статті 53 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обмеженням щодо реалізації особою, яка є суддею, таких гарантованих Конституцією України прав, є: право обіймати будь-які інші, крім посади судді, оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Також суддя не має права поєднувати свою діяльність із підприємницькою або адвокатською, не може належати до політичної партії чи професійної спілки, виявляти прихильність до них, брати участь у політичних акціях, мітингах, страйках. Відповідно держава встановлює для суддів компенсаційні трудові гарантії, а також гарантує достатній рівень соціального забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 у справі № 1-23/2007 встановлено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України, Законом України "Про статус суддів " і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів , в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 2 ст. 22 Конституції України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року N 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

В силу ч. 3. ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року N 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 80 % відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується суді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді , з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною)ч.3. ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня2010 року N 2453-VI в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст 126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. З ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року N 2453-VI в редакції до змін внесених Законом від 08 липня2010року № 3668 -VI.

Таким чином, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці з розрахунку 82 відсотків необхідно виходити з заробітної плати у розмірі 24 116 грн. 40 коп. (що зазначено у довідці апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2015 року), тобто без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На момент подачі позивачем заяви про відставку, а саме 15 січня 2014 року, стаття 138 ЗУ № 2453-УІ в редакції ЗУ № 3668-УІ, яка регулює питання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в своїй частині третій передбачала, що «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працював на відповідній посаді».

При цьому, згідно Рішення Конституційного суду України від 03. 06. 2013 року № 3- рп/2013 (справа № 1-2/2013р.), положення частини третьої статті 138 ЗУ № 2453-УІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), а тому не підлягаючими застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 ЗУ № 2453- УІ в редакції до змін, внесених ЗУ № 3668-УІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Конституційний суд України, визначив, що «дія статті 2 ЗУ № 3668-УІ не поширюється на ЗУ № 2453-УІ», а «дія абзацу другого пункту два розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 3668 - VI не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання)».

Аналіз наведених фактичних даних, норм Закону та рішень Конституційного суду, з урахуванням проголошеного Конституцією України принципу верховенства права свідчить про те, що позивач набувши право на відставку 15 грудня 2014 року, коли у встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ (у чинній тоді його редакції), подав до Вищої Ради юстиції України заяву про відставку з посади судді.

Таким чином, з дня подання заяви позивачем до Верховною Радою України і звільнення його у відставку відповідною постановою ВРУ № 59-VIII «Про звільнення суддів», тобто з 17. 01. 2014 року, він набув право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці належного розміру.

Всі послідуючі неодноразові зміни до ст. 138 ЗУ № 2453-VI, які в період з моменту подачі ним заяви про відставку і до прийняття рішення ВРУ про її задоволення та звільнення з посади судді, тобто з 17. 01. 2014 року - по26. 12. 2014 року, були прийняті ВРУ і внесені до змісту цієї норми Закону (включаючи ЗУ від 28.12.2014 року № 76-VIII, який взятий відповідачем в обґрунтування свого розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання щодо позивача, як судді у відставці) - в частині, що звужують зміст і обсяг конституційних гарантій матеріального ( грошового) забезпечення судді, а значить і його незалежності, застосовуватись не можуть. Оскільки, у відповідності до ст.58 Конституції України, погіршуючи становище об'єкта застосування у порівнянні з попереднім вони не можуть мати зворотної дії у часі.

Верховна Рада України в ЗУ № 2453-VІ установила, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручанню, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя., і є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за яким статус судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, повинен забезпечувати останньому право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Крім того в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Також відповідно до пункту 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року № (2010) 12 «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено й у низці інших міжнародних документів: Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Основних принципах незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року; Процедурах ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджених резолюцією 1989/60 Економічної і соціальної ради ООН від 24 травня 1989 року.

Отже, положення статті 47 ЗУ № 2453-УІ узгоджуються з вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя, а також гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

За законодавством України, чинним на день виникнення права позивача на відставку з посади судді та наведених рішень Конституційного суду України з даного питання, норм міжнародного права, а також з урахуванням проголошеного Конституцією України принципу верховенства права і згідно наданих до позову матеріалів, суд вважає, що відповідачем було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у відсотково меньшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

Положенням про УПФ України, встановлено, що відповідно до покладених на відповідача завдань, він, серед іншого, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, відповідач являється суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і саме він повинен здійснювати призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що при подачі заяви про відставку 17.01.2014 року позивач набув право для призначення щомісячного грошового утримання з розрахунку 82 відсотків грошового утримання працюючого судді виходячи зі стажу роботи судді більше 21 років. Однак заява не була розглянута Верховною Радою України в розумністроки відповідно до загальновстановлених строків розгляду заяви про звільнення за заявою працівника встановлених чинним законодавством про працю.

Тому, суд вважає протиправним відмову УПФ України в м. Черкаси у перерахунку пенсії ОСОБА_1 зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 82 відсотків з заробітної плати у розмірі 24 116 грн. 40 коп., яка зазначена у довідці апеляційного суду Черкаської області від 05. 01. 2015 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 14 вересня 2015 року та стягнути суму довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 14 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з цим судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 163,183-2 КАС України, ст. ст. 58, 55, 58, 126 Конституції України, ст. ст. 47, 109, 111, 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задоволити.

Визнати відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо перерахуноку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 82 відсотків з заробітної плати у розмірі 24 116 грн. 40 коп., яка зазначена у довідці апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2015 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 14 вересня 2015 року, тобто за 6 місяців до подачі адміністративного позову в суд.

Стягнути з відповідача недоплачену ОСОБА_1 суму довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 14 вересня 2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до спеціального Фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанову в частині стягнення суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий: підпис Євтушенко П.М.