Справа № 227/6059/15-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тітова Т.А.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року справа №227/6059/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2016 року у справі № 227/6059/15-а за позовом ОСОБА_2 до Добропільського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до Добропільського міського центру зайнятості про визнання протиправним нарахування їй відповідачем допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі та зобов'язання його здійснити перерахунок допомоги у розмірі з урахуванням страхового стажу, передбаченому ст. 22 ч.1 Закону України від 2 березня 2000 року N1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон N1533-III) з виплатою з урахуванням проведених виплат недоплаченої суми.

Позивач вказує на те, що з 19 травня 2015 року перебуває на обліку у Добропільському міському центрі зайнятості як безробітна.

З 26 травня 2015 року їй призначена допомога по безробіттю у мінімальному розмірі відповідно до п.п. 2, 4 ст. 22, п.п. 2, 3 ст. 23 Закону N1533-III на строк 360 календарних днів до 19 травня 2016 року.

З визначеним їй розміром допомоги вона не згодна, оскільки за останнім місцем роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Електроналадка» (далі - ТОВ «Електроналадка») з листопада 2014 року по квітень 2015 року їй нараховувалась заробітна плата, з якої утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, на підтвердження чого посилається на довідку з місця роботи.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2016 року у справі № 227/6059/15-а в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що за результатами отриманих даних з ДРЗЗДСС та особової справи Добропільського міського центру зайнятості відносно ОСОБА_2 встановлено, що у період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, взагалі відсутні відомості про трудову діяльність та сплату внесків (а.с.29-32). Таким чином, зазначений період не може бути врахований до страхового стажу.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно довідки роботодавця - ТОВ «Електроналадка» протягом шести місяців, що передували звільненню (листопад 2014 року - квітень 2015 року), роботодавцем відраховувались страхові внески в повному обсязі.

Підставою для відмови у позові стали дані з ДРЗДСС, надані відповідачем. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначений доказ, де дослідив його та не навів в рішенні мотивів його неврахування.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зауважується, що згідно даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_2 протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить менше, ніж шість місяців. За даними цього ж реєстру у ОСОБА_2 у період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року взагалі відсутні відомості про трудову діяльність та сплату внесків. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, які є безпідставними.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 19 травня 2015 року зареєстрована в Добропільському міському центрі зайнятості як безробітна.

Згідно записам в трудовій книжці на ім'я позивача, останнім місцем роботи її перед реєстрацію як безробітної є ТОВ «Електроналадка» з 29 липня 2013 року по 15 травня 2015 року, звідки звільнена на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України за домовленістю сторін.

Відповідно до довідки відповідача №03-1003 від 28 травня 2015 року, позивачу призначена допомога по безробіттю відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.п. 2,3 ст. 23 Закону N1533-III з 26 травня 2015 року по 19 травня 2016 року в мінімальному розмірі.

Як зазначив відповідач з посиланням на дані ДРЗДСС, страховий стаж ОСОБА_2 протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітної, становить менше 6 місяців.

Дослідивши представлені відповідачем дані із ДРЗЗДСС відносно ОСОБА_2, її особову справу по Добропілсьькому міському центру зайнятості, суд першої інстанції впевнився, що страховий стаж позивача протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітної, підтверджено менше 6 місяців.

З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що призначення ОСОБА_2 допомоги по безробіттю відповідно до ч.2 ст. 22 Закону N1533-III у мінімальному розмірі є законним, а позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправними дій відповідача у призначенні допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі безпідставні.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що судом правильно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Так, як передбачено ч.2 ст. 22 названого Закону, застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітні, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше 6 місяців, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Частиною 2 ст. 23 цього ж Закону визначено, що допомога по безробіттю особам, зазначеним у ч. 2 ст. 22 даного Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Згідно ч.1 ст. 21 названого Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менше як мінімальний страховий внесок.

Положенням частини другої статті 21 цього Закону прямо визначено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Таким чином, суд першої інстанції правильно, відповідно до норм діючого матеріального законодавства при обчисленні страхового стажу брав до уваги дані персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а не довідку підприємства.

Апеляційний суд також зауважує, що підприємство позивача, згідно названої довідки, містить адресу в м. Донецьку, тобто, місті, яке на час її видачі не контролюється органами влади України, що унеможливлює перевірку правильності відомостей, зазначених в довідці. В той же час, позивачем не надано переконливих доказів (первинних документів, як-то платіжних доручень) щодо сплати за неї страхових внесків в спірному періоді, а суд у зв'язку з відсутністю поштового зв'язку та проведенням антитерористичної операції позбавлений можливості витребувати відповідні документи на підприємстві, розташованому в м. Донецьку. Відтак, стверджувати про помилковість відомостей персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у суду немає підстав.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявні або відсутні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2016 року у справі № 227/6059/15-а за позовом ОСОБА_2 до Добропільського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов