Справа № 826/1371/15
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоМаринченка В.Л.,
суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників: позивача - Рагуліної О.В., відповідача - Петричук І.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Управління промислових підприємств» Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Підприємство) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві; далі - ДПІ) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Підприємство звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2015 року № , яким йому донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 3 223 065 грн (2 148 710 грн - основний платіж та 1 074 355 грн штрафні (фінансові) санкції).

Оскаржуване рішення ДПІ прийняла на підставі акта від 25 грудня 2015 року № 6951/26-58-22-01-18/24249750 про результати перевірки Підприємства, у якому вказано на порушення останнім статей 22 , 138 , пунктів 198.3 , 198.6 статті 198 , пункту 185.1 статті 185 , пункту 187.1 статті 187 , пункту 188.1 статті 188 , пунктів 201.4 , 201.6 , 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) внаслідок включення до податкового кредиту за серпень-вересень 2014 року сум ПДВ, сплачених внаслідок придбання у товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ТОРГ-Інвест», ТОВ «Завод УКРРЕММАШ», ПОГ «СОЛОМІЯ «ЛООВГО УСІ» і ТОВ «Фібіліте» товарів, поставку яких у ланцюгу контрагентів неможливо підтвердити за результатами аналізу даних інформаційних систем та з огляду на відсутність у названих контрагентів транспортних засобів для здійснення відповідних перевезень, що, на думку податкового органу, свідчить про відсутність реальних господарських операцій, а отже, нікчемність укладених Підприємством правочинів та як наслідок - відсутність об'єктів оподаткування у розумінні пункту 185.1 статті 185 ПК.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 11 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 липня 2015 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ДПІ, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах статей 22 , 138 , пунктів 198.3 , 198.6 статті 198 , пункту 185.1 статті 185 , пункту 187.1 статті 187 ,пункту 188.1 статті 188 , пунктів 201.4 , 201.6 , 201.10 статті 201 ПК, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування заяви додано постанову Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року (№ К/800/7721/13).

Заслухавши представників позивача й відповідача, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на нижченаведене.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції дійшов висновку про дотримання Підприємством визначених законом умов для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій на підставі належно оформлених первинних документів фактичної поставки та оплати товару за спірними угодами, а також використання придбаного товару у господарській діяльності Підприємства, при цьому ДПІ не надала доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди.

Водночас у справі, на рішення в якій посилається ДПІ, обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування, суд касаційної інстанції вказав на помилковість висновку судів попередніх інстанцій про реальний характер поставки платнику податків підрядних послуг з огляду на встановлені у судовому процесі обставини щодо відсутності у його контрагентів матеріальних, трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, їх відсутність за місцезнаходженням, участь в схемах незаконної податкової мінімізації, реєстрацію одного з контрагентів фізичною особою за винагороду та відсутність фактичної діяльності з боку цього підприємства. Крім того, надані платником ПДВ податкові накладні на підтвердження суми податкового кредиту не містять інформації щодо особи, яка її склала.

Аналіз викладених у вищезгаданих судових рішеннях висновків суду касаційної інстанції свідчить про те, що кожен із них ґрунтується на конкретних фактичних обставинах справи, які залежно від їх повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення в першому випадку були визнані як такі, що документально підтверджують фактичність і товарність господарських операцій, здійснення яких давало право платнику ПДВ віднести його суми до податкового кредиту, а в другому - як такі, що не давали для цього підстав.

Отже, наведені рішення суду касаційної інстанції ухвалені за різних фактичних обставин справ, установлених судами, тому підстав для висновку про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Ураховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, керуючись частиною першою статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: М.І. Гриців О.А. Коротких
О.В. Кривенда П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін
О.О. Терлецький