Справа № 826/1675/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 березня 2016 року 11:00 справа №826/1675/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної Любові Олександрівни
третя особаПублічне акціонерне товариство "Старокиївський Банк"
провизнання протиправним наказу, зобов'язання вчинити

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.), звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач 1, Фонд) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної Любові Олександрівни (далі по тексту - відповідач 2, Пантіна Л.О.), в якому просить: 1) визнати протиправним наказ відповідача 2 від 29 серпня 2014 року №61 в частині щодо визнання нікчемними наступних договорів: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014, та не включення позивача до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) зобов'язати відповідача 2 надати до Фонду додаткову інформацію для включення позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування в період ліквідації за рахунок Фонду, за депозитними договорами: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1675/16; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк" (далі по тексту - третя особа , ПАТ "Старокиївський банк"); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 18 березня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача 2 та третьої особи проти задоволення позову заперечили; представник відповідача 1 до суду не прибув, у зв'язку із чим на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Матеріали справи підтверджують, що між ОСОБА_1 (вкладник) та ПАТ "Старокиївський Банк" (банк) укладено наступні договори банківського вкладу: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014 (далі по тексту - договори банківського рахунку), за умовами яких вкладник вносить на вкладні рахунки грошові кошти, а банк забезпечує збереження коштів вкладника, гарантуючи їх повернення всім своїм майном.

Згідно з наявними у справі копіями квитанцій позивач вніс на вкладні рахунки грошові кошти у загальній сумі 55 000,00 грн. та 12 790,79 доларів США.

Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року №365 ПАТ "Старокиївський Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 17 червня 2014 року №50 розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року №563 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "Старокиївський Банк".

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2014 року №92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Старокиївський Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18 вересня 2014 року та призначену Пантіну Л.О. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію третьої особи строком на 1 рік з 18 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 03 вересня 2014 року ПАТ "Старокиївський Банк" починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився по 18 червня 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки); виплати коштів будуть здійснюватись протягом терміну дії тимчасової адміністрації через установи ПАТ "Банк "Київська Русь".

З метою отримання коштів за вкладом позивач звернулась із відповідною заявою до Уповноваженої особи.

За результатами розгляду звернення позивача Уповноважена особа у листі від 14 листопада 2014 року №776/09-02 повідомила про прийняття рішення про зупинення виплат та перерахувань у зв'язку із поданням банком заяви про відкриття кримінального провадження щодо вчинення працівниками та клієнтами банку дій, спрямованих на неправомірне отримання від Фонду гарантованої суми відшкодування, та про визнання нікчемними договорів банківського вкладу, оскільки операції з внесення коштів за даними договорами є предметом кримінального провадження.

Так, відповідно до наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61 на підставі частин другої та третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зважаючи на необхідність звернення до правоохоронних органів із заяво про вчинення кримінального правопорушення щодо виявлених фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку та інших осіб стосовно ПАТ "Старокиївський Банк", зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліків, що додаються до вказаного наказу, серед яких значаться договори банківського вкладу, укладені між третьою особою та позивачем.

Позивач вважає протиправним рішення щодо визнання нікчемними договорів банківського вкладу та банківського рахунку та не включення його у перелік та Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Старокиївський банк" за рахунок Фонду, оскільки вони суперечать вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та порушують право на отримання гарантованої суми вкладу.

Відповідачі та третя особа проти позову заперечили з підстав відсутності протиправної дій чи бездіяльності. Відповідач 2 також зазначив, що договори банківського вкладу є нікчемними, у зв'язку із фіктивним зарахуванням коштів на рахунки позивачів внаслідок так званого "дроблення" вкладів іншого клієнта банку.

Крім того, відповідач 2 подав клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку із порушенням шестимісячного строку звернення.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За визначенням статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 1 та частини третьої статті 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина друга статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантується повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом; відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частиною п'ятою статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина шоста статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі по тексту - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Суд встановив, що підставою для не включення позивача до переліку вкладників є визнання нікчемними правочинів банківського вкладу, у зв'язку із зарахуванням коштів на рахунки позивача внаслідок так званого "дроблення" вкладів інших клієнтів банку та у зв'язку із наявністю зареєстрованого кримінального провадження.

Утім, на думку суду, наведені відповідачем обставини, не є передбаченими Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підставами для позбавлення позивачів права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом.

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Вирішуючи питання про ймовірну нікчемність договорів банківського рахунку, укладених між позивачем та ПАТ "Старокиївський Банк", судом не виявлено, а відповідачами не доведено, що вказані договори мають ознаки нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, що перелічені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, відповідачами не доведено, що умови укладених договорів передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг позивачу чи кредиторам банку переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; крім того, позивач є вкладником, а не кредитором ПАТ "Старокиївський Банк".

Суд також відхиляє доводи відповідача 2 щодо неможливості включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку із надходженням коштів на рахунок позивача внаслідок "дроблення" великого депозиту інших клієнтів, та наявністю зареєстрованого кримінального провадження, оскільки відповідно до визначення статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладом, у тому числі, є кошти, які надійшли для вкладника; при цьому Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником. При цьому, факт знаходження на рахунках позивача грошових коштів відповідачами не заперечується.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачами не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемними договорів банківського вкладу, укладених між позивачем та ПАТ "Старокиївський Банк"; відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Суд зауважує, що відповідного судового рішення про визнання недійсними договорів банківського вкладу матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Таким чином, відповідачем 2 не доведено наявність правових підстав для визнання нікчемними договорів банківського вкладу та банківського рахунку та не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Старокиївський Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що є підставою для скасування наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61 в частині щодо визнання нікчемними наступних договорів: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014.

Таким чином, відповідачем 2 не доведено наявність правових підстав для не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Старокиївський Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною.

Враховуючи викладене, на думку суду, позовні вимоги про зобов'язання Уповноваженої особи надати до Фонду додаткову інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Старокиївський Банк" за рахунок Фонду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання протиправним наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61 в частині не включення позивач до переліку вкладників Загального реєстру вкладників не належить задовольняти, оскільки оскаржуваний наказ не містить у собі відповідних положень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ними витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Фонду.

В частині дотримання позивачем строку звернення, передбаченого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У своєму клопотанні відповідач 2 вказав, що ОСОБА_1 отримала відповідь Фонду про не включення її до переліку вкладників банку та лист Уповноваженої особи від 14 листопада 2014 року №776/09-02 про підстави не включення до переліку вкладників, ще у листопаді 2014 року, а у травні 2015 року позивач вже звертався до суду із подібним позовом.

Водночас, у межах спірних правовідносин порушення прав позивача носить триваючий характер, оскільки з часу призначення ліквідаційної процедури аж до дня звернення до суду позивач розраховував на отримання коштів за вкладом.

Посилання відповідача на повідомлення позивача про нікчемність договорів банківського вкладу ще у листопаді 2014 року не приймаються судом до уваги, оскільки будь-яких доказів направлення та отримання ОСОБА_1 таких повідомлень в матеріалах справи не міститься.

Крім того, зі змісту наявної у справі копії листа Уповноваженої особи від 14 листопада 2014 року №776/09-02 не вбачається доведення до відому позивача про не включення їх до переліку вкладників банку, які мають право на отримання гарантованого відшкодування.

Так само відповідачем 2 не надано доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про наявність наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61 та доведення до його відому змісту такого наказу.

У свою чергу позивач зазначає, що дізнався про існування оскаржуваного наказу лише у вересні 2015 року; доказів, що спростовують твердження позивача, в матеріалах справи не міститься, відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав у вересні 2015 року.

Суд враховує, що ОСОБА_1 вже зверталась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Фонду та Уповноваженої особи, за результатами чого ухвалено постанову від 01 вересня 2015 року у справі №826/10218/15, однак зауважує, що у межах даного спору позивач звернувся до суду із підстав визнання нікчемними договорів банківського вкладу на підставі наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61, який не досліджувався під час розгляду справи №826/10218/15.

Оскільки в рамках даної справи підставою для звернення до суду став наказ Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61, про який ОСОБА_1 дізналась лише у вересні 2015 року, суд вважає, що право на оскарження бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення до переліку вкладників виникло у позивача також у вересні 2015 року.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної Любові Олександрівни в частині визнання нікчемними наступних договорів банківського вкладу: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014, укладених між ОСОБА_1 та та Публічним акціонерним товариством "Старокиївський банк".

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіну Любов Олександрівну подати до Фонду гарантування вкладів додаткову інформацію про ОСОБА_1, як вкладника, який маж право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Старокиївський банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за наступними договорами банківського вкладу: від 05 червня 2014 року №06/1023-2014, від 06 червня 2014 року №06/1031-2014, від 11 червня 2014 року №06/1034-2014, від 13 червня 2014 року №06/1036-2014, від 16 червня 2014 року №06/1038-2014, від 05 червня 2014 року №06/1021-2014.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 826,60 грн. (вісімсот двадцять шість гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко