Справа № 522/30583/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ К/800/65507/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопад 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - Одеська міська рада, про визнання протиправними дій щодо положень рішення та визнання його нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради (надалі - відповідач, Комітет), третя особа - Одеська міська рада (надалі - третя особа, Рада), в якому просив:

- визнати протиправними дії Комітету щодо положень пункту 3 рішення відповідача «Про результати інвентаризації пам'ятників містобудівництва та архітектури м. Одеси» від 27 вересня 1997 року № 510;

- визнати нечинним пункт 3 рішення відповідача «Про результати інвентаризації пам'ятників містобудівництва та архітектури м. Одеси» від 27 вересня 1997 року № 510.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до Договору купівлі-продажу № 1889 від 28 листопада 2007 року йому на праві приватної власності належить нежиле підвальне приміщення, площею 72,5 кв.м. Однак, Комітет, зловживаючи своїми повноваженнями, щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, якими він був наділений на той час, без достатніх правових підстав пунктом 3 оскаржуваного рішення оформив право власності на нерухоме майно, порушуючи права позивача.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, прийнявши нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заперечення на дану касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 листопада 2007 року позивач уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого став власником нежитлового приміщення, загальною площею 72,5 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Приміщення).

Відповідно до листа Комунального підприємства «БТІ» Одеської міської ради від 6 серпня 2013 року (вих. № 5505-12/154), з якого, як зазначає позивач, він і дізнався про оскаржуване рішення, Приміщення з 29 листопада 2007 року та станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_2. Також в листі зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за Радою на підставі рішення Комітету № 510 від 27 вересня 1997 року.

Зокрема, пунктом 3 рішенням Комітету 510 від 27 вересня 1997 року зобов'язано міське бюро технічної інвентаризації зареєструвати пам'ятники містобудування та архітектури - об'єкти міської комунальної власності, які знаходяться на балансі міських житлово-комунальних підприємств згідно списку (Додаток № 2).

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 був зазначений у Додатку № 2.

Не погоджуючись із даним пунктом оскаржуваного рішення, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки в оскарженому пункті рішення Комітету вбачається, що міському бюро технічної інвентаризації було доручено лише зареєструвати пам'ятки містобудування та архітектури - об'єкти міської комунальної власності, які знаходяться на балансі міських житлово-комунальних підприємств згідно списку, проте в цьому пункті не має розпоряджень щодо їх реєстрації на праві комунальної власності за Одеською міською радою. Таким чином, зміст його носить декларативний характер і не може вважатись актом, який породжує у відповідача або у будь-якій іншої особи права на зазначені в ньому об'єкти.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, однак з інших мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі - продажу від 25 грудня 2006 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав Приміщення.

10 вересня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила Приміщення.

Як вже зазначалось, 28 листопада 2007 року між позивачем і ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого власником Приміщення став ОСОБА_6

Судами встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у цивільній справі № 1522/18529/12, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області, визнано недійсним договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72, 5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Витребувано у ОСОБА_6 вказане приміщення на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, виселено ОСОБА_6 з вказаного приміщення та передано приміщення на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 8 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, оскаржуючи рішення Комітету, оскільки, на його думку, воно порушувало його права як власника Приміщення.

Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки судом було визнано недійсним правочин, на підставі якого у попереднього власника виникло право власності на даний об'єкт, а у позивача судом примусово витребувано Приміщення, отже, право власності на дане майно ОСОБА_2 втратив.

Враховуючи те, що звертаючись до суду із позовною заявою про оскарження рішення Комітету (9 грудня 2013 року), право власності на Приміщення позивачем було втрачено, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення жодним чином права ОСОБА_2 не порушує.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопад 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.