Справа № 802/199/15-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/30792/15

Вищий адміністративний суд України у складі: головуючого судді Бухтіярової І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Шишковської А.Б.,

представника відповідача Кононова В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КЕДР-КВ»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 року

у справі № 802/199/15-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕДР-КВ» (далі - позивач, ТОВ «КЕДР-КВ»)

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «КЕДР-КВ» звернулось у січні 2015 року до суду з позовом до Вінницької ОДПІ, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 року № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за вересень, жовтень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень, жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт від 25.12.2014 року № 363/1502/34272710.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 Декларації) у розмірі 151 930,00 гривень.

На підставі акту перевірки відповідачем 15.01.2015 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 151 930,00 гривень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем в рядку 24 розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень 2014 року задекларовано розмір залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в загальній сумі 332 366,00 гривень. Як видно з додатку 2 до декларації, зазначена сума залишку від'ємного значення включає в себе, у тому числі, суму 151 930,00 гривень, яка виникла в звітному (податковому) періоді за серпень 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заявляв свого наміру на відшкодування податку на додану вартість із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із необхідною заявою щодо сум визначених в рядку 24 декларацій, а тому відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення п. 102.5 ст. 102 ПК України, які визначають строки давності саме на подання заяви про бюджетне відшкодування цього податку.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки сума, що обліковується у рядку 24 декларації за квітень 2014 року «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» за економічною суттю є заявою на відшкодування задекларованою платником - за напрямком бюджетного відшкодування в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки строк у 1095 днів на повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або їх відшкодування за серпень 2011 року сплинув, то у позивача відсутні правові підстави відображати залишки від'ємного значення за вказаний період, розраховані відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, не підлягають зарахуванню платником у зменшення податкових зобов'язань в податкових деклараціях в наступних податкових періодах, не можуть бути заявленими платником до відшкодування, а відтак не мають бути відображені у рядку 24 податкової декларації по податку на додану вартість.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1. ст. 200 ПК України).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2. ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (п. 102.5 ст. 102 ПК України).

Тобто, застосування цієї норми (та встановленого в ній строку) можливе лише у тому випадку, коли платник має намір відшкодувати податок на додану вартість із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до податкового органу із заявою в установленому Кодексом порядку.

Проте, відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, ще не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що жодних порушень у формуванні спірних сум від'ємного значення з податку на додану вартість відповідачем в ході перевірки позивача виявлено не було, в акті перевірки тверджень з приводу порушень позивачем формування податкового кредиту з податку на додану вартість або від'ємного значення з податку на додану вартість відповідачем не викладено. З наявних у матеріалах справи документів вбачається відсутність жодних заперечень податкового органу як в ході перевірки, так і в ході судового розгляду справи у суді першої інстанції стосовно фактичної наявності у позивача спірної суми від'ємного значення з податку на додану вартість за спірні податкові періоди.

Зважаючи на те, що позивач не заявляв свого наміру на відшкодування податку на додану вартість із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із необхідною заявою, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення п. 102.5 ст. 102 ПК України, які визначають строки давності саме на подання заяви про бюджетне відшкодування цього податку, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зменшення позивачу від'ємного значення сум податку на додану вартість через пропущення строків давності є помилковим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та неправомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, у зв'язку з задоволенням касаційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність відшкодування позивачу з Державного бюджету України 2127,02 гривень судового збору за подачу касаційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КЕДР-КВ» - задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі № 802/199/15-а - скасувати.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року у справі № 802/199/15-а - залишити в силі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕДР-КВ» судові витрати у розмірі 2127,02 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова

Судді: М.І. Костенко

І.В. Приходько