Справа № 805/2730/15-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року справа №805/2730/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д.,

за участі секретаря судового засідання: Корадо А.А.

Представника відповідача 2: Кісельової С.С.

Представника відповідача 2: Сущенка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у справі № 805/2730/15-а (головуючий І інстанції Кірієнко В.О.) за позовом ОСОБА_4 до Маріупольської місцевої прокуратури №1, Прокурор м. Маріуполя Прокуратура Донецької області про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014 року за № 133-18-10, надання нової відповіді, зобов'язання провести законну перевірку,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокурора м. Маріуполя (далі-відповідач 1) про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, зобов'язання прокурора м.Маріуполя провести законну перевірку з виїздом на місце виселення та за результатами даної перевірки надати нову відповідь.

Ухвалою суду першої інстанції від 22.12.2015року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Прокуратуру Донецької області (далі-відповідач 2).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2015року до участі у справі в якості другого відповідача було залучено Маріупольську місцеву прокуратуру №1 (далі-відповідач 3).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що згідно наглядового провадження №7ж09 Орджонікідзевського районного прокурора м. Маріуполя перевірки звернень інваліда 1 групи Великої Вітчизняної Війни ОСОБА_4 в частині виселення без надання житлової площі його та його сім'ї, проводились без урахування статусу позивача, пільга та гарантій згідно Угоди про взаємне визнання пільг та гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної Війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994року. Позивач не погоджувався з наданою йому відповіддю відповідача 1 від 01.12.2014року за №133-18-10 на його звернення від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, оскільки зазначена відповідь містить недостовірні данні щодо наявності окремої кімнати для позивача та його сім'ї за адресою: АДРЕСА_1 під час його виселення з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, як таких, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідачем 1, на думку позивача, неправомірно було відмовлено у виїзді на адресу: АДРЕСА_1 з метою з'ясування наявності цього житлового приміщення та відповідності його вимогам ст.48 Житлового кодексу України. Вказував на незаконність закриття кримінальних проваджень №0000159, №0000008, без проведення слідчими всіх необхідних дій.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позовної заяви ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року перешкоджає відновленню його прав, так як прийнята упереджено та при невірному встановленні його позовних вимог. Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції постійно порушує ч.1 ст. 72 КАС України стосовно раніш встановленої обставини в праві позивача на пільги інваліда І групи ВОВ. Просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року, та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники відповідача 2 проти доводів апеляційної скарги заперечували, та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників відповідача 2, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивачем було спрямовано до Прокуратури м. Маріуполя письмові звернення від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, які стосувались наступного: незгоди позивача з позицією прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя у справі №0538/5792/2012 за позовом ОСОБА_4 до голови Маріупольської міської ради, голови Донецької обласної державної адміністрації, Президенти України, Генерального прокурора України та інших, за участю третіх осіб прокуратури м. Маріуполя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя, уповноважений ВРУ з прав людини про визнання права користування квартирою; нецільове використання коштів на придбання ОСОБА_4 квартири; неврахування медичного висновку при виділенні ОСОБА_4 житла; незаконне проникнення сторонніх осіб до квартири ОСОБА_4

Прокурором м. Маріуполя були розглянуті вищезазначені звернення позивача та надано відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, в якій позивачу повідомлено, що відповідно до ст.12 Закону України "Про прокуратуру" прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Разом з тим, житлові спори згідно до положень ст.191 Житлового кодексу України та ст.15 ГПК України вирішуються у судовому порядку. Також, позивачу було роз'яснено, що до компетенції органів прокуратури не входить здійснення розрахунку житлової площі, яка підлягає виділенню, що неодноразово підтверджувалось рішеннями Донецького окружного адміністративного суду.

Так, відповідачем 1 було повідомлено позивача про те, що всі перелічені ним у зверненнях доводи, були предметом судового розгляду Орджонікідзевським районним судом в цивільних та адміністративних справах, зокрема, про визнання втратившими права користування квартирою та виселення, визнання права власності на квартиру, про визнання незаконними та скасування розпоряджень КМУ та рішень Маріупольської міської ради про виділення квартир по вул. Таганрозькій, буд.255, про відшкодування шкоди, щодо визнання протиправною діяльності посадових осіб виконкому міської ради щодо приховування медичного висновку. Позивачу зазначено, що було роз'яснено, що у разі незгоди ОСОБА_4 з прийнятими судовими рішеннями, він має право на його оскарження.

Стосовно незаконного проникнення посадових осіб Маріупольської міської ради та комунального підприємства міста до житла позивача, відповідачем 1 було вдруге повідомлено позивача, що за результатами проведеної перевірки 08.02.2013року Орджонікідзевським РВ ММУ на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №0000159 закрито, також, 08.02.2013року Орджонікідзевським РВ ММУ на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито кримінальне провадження№0000008 з приводу незаконного проникнення до квартири медичної бригади ШМД та спонукання до госпіталізації ОСОБА_6

З приводу притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ГУ МВС України в Луганській області, позивачу було повідомлено, що позивач має право звернутись з цим питанням до прокуратури Луганської області.

Також, позивачу було роз'яснено порядок оскарження вищезазначеної відповіді.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2011року у справі №2-496/11 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (дружина та син позивача) частково задоволені вимоги апелянта, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було виселено з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 з переселенням в інше житло за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013року у справі №0538/5792/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.11.2013року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2014року, було задоволено позов виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - ЖКП "Новий Східний". Відповідачів визнано такими, що втратили право на користування житлом та виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_2 з наданням інших двох квартир за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до голови Маріупольської міської ради Хотлубея Ю.Ю., голови Донецької обласної адміністрації Шишацького А.В., Президента України Януковича В.Ф., Генерального прокурора України Пшонки В.П., заступника директора Департаменту соціального захисту інвалідів Міністерства соціальної політики України Ждана П.М., Міністра житлово-комунального господарства України Близнюка А.М., начальника МУ МВС України у м. Маріуполі Бугая О.О., треті особи - прокуратура м. Маріуполя, прокуратура Орджонікідзевського району м. Маріуполя про визнання права користування спірною квартирою відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13.03.2013роу у справі №0538/6604/2012, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.08.2013року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог за його позовом до Маріупольського міського голови, виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи МВС України, ГУ МВС України в Луганській області, начальник Маріупольського МУ МВС України в Донецькій області, прокурор м. Маріуполя про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, з урахуванням приписів ч.1 ст.12 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991року (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори не розглядали звернення, віднесені до компетенції суду, а всі порушені у зверненні ОСОБА_4 питання вирішено судом, у зв'язку з чим позивачу було надано роз'яснення про виключно процесуальний порядок оскарження судових рішень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент вчинення спірних правовідносин нормативною основою для розгляду заяв та скарг органами прокуратури виступали Закон України "Про звернення громадян" та Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотання щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до приписів ст. 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з вимогами 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Положення ст.ст.6, 7, 20 Закону України "Про прокуратуру" свідчать, що повноваження прокурора щодо реагування на порушення чинного законодавства є дискреційними (можливість на власний розсуд визначати вид і зміст, а також один з декількох варіантів управлінських рішень). Тому, органи прокуратури у межах повноважень та з урахуванням результатів вивчення звернення на власний розсуд приймають рішення щодо вжиття заходів прокурорського реагування.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про прокуратуру" прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Згідно до ст.ст.14-16 Закону України "Про звернення громадян" першими керівниками органів особисто розглядаються звернення Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни.

Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду (ст.12 Закону).

Згідно ст.7 КАС України принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі;

5) гласність і відкритість адміністративного процесу;

6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом;

7) обов'язковість судових рішень.

Верховенство права є засобом для досягнення внутрішньої мети права і правової системи загалом- забезпечення пріоритету природних прав людини. Принцип верховенства права є істотною характеристикою головного співвідношення між людиною і державою, його закладено в зміст суспільного договору як юридично-політичної категорії.

Елемент змісту принципу верховенства права Європейській суд з прав людини розглянув у справі "Христов проти України" від 19.02.2009року, "Нікітін проти Росії", "Савінський проти України" та "Бурмареску проти Румунії", зазначивши, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не можу ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективної системи судочинства.

Обов'язковість виконання рішень Європейського суду з прав людини передбачається ст. 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до приписів Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України за №7 від 20.05.2013року "Про судове рішення в адміністративній справі" у мотивувальній частині рішення судом можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини згідно із Законом України від 23 лютого 2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Таким чином, розглядаючи питання стосовно висвітлених у зверненнях позивача порушень законодавства, зокрема, незгоди позивача з позицією прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя у справі №0538/5792/2012 за позовом ОСОБА_4 до голови Маріупольської міської ради, голови Донецької обласної державної адміністрації, Президенти України, Генерального прокурора України та інших, за участю третіх осіб прокуратури м. Маріуполя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя, уповноважений ВРУ з прав людини про визнання права користування квартирою; нецільове використання коштів на придбання ОСОБА_4 квартири; неврахування медичного висновку при виділенні ОСОБА_4 житла, через призму висновків Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне зазначити, що повага з боку Держави та громадян до повноважень судів є невід'ємною передумовою впевненості суспільства у судах і, у більш широкому сенсі, верховенства закону.

Згідно ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на зазначене, втручання органів прокуратури у судовий розгляд справ позбавить конституційних гарантій незалежності та неупередженості судової гілки влади.

За таких підстав відповідь відповідача 1 в частині надання правової оцінки посадовим особам та органам, які приймали участь у виселенні позивача та членів їх сімей з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, є всебічною, обґрунтованою та повною.

Стосовно обґрунтованості, наданої позивачу відповідачем 1 відповіді в частині незаконного проникнення сторонніх осіб до квартири ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Твердження позивача стосовно незаконного проникнення сторонніх осіб до його квартири було перевірено у рамках кримінальних проваджень №№0000159 (щодо проникнення посадових осіб Маріупольської міської ради та комунального підприємства) та №0000008 (щодо проникнення лікарів швидкої медичної допомоги), які були закриті за п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України у зв'язку із відсутністю у діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення.

Про викладені обставини позивача було повідомлено за результатом розслідувань та повторно роз'яснено у спірній відповіді.

Таким чином, дії відповідача 1 в частині наданої відповіді стосовно незаконного проникнення сторонніх осіб до квартири позивача є законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог позивача стосовно зобов'язання відповідача 1 провести законну перевірку з обстеженням квартири за адресою: АДРЕСА_1, з виїздом на місце виселення позивача, за наслідками чого надати нову відповідь позивачу з урахуванням з'ясованої на місці інформації про незабезпеченість позивача та його сім'ї житловою площею під час виселення останніх, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно п.1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014року (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) органи прокуратури позбавлені повноважень проводити перевірки, нормою визначено, що нагляд за додержанням законів прокуратура може здійснювати лише у формі представництва інтересів у суді.

Крім того, зазначеним Законом не передбачено право прокурора проводити огляди та виїзди за місцем мешкання/виселення громадян.

Враховуючи попередні висновки суду щодо обґрунтованості, законності, повноти та всебічності розгляду відповідачем 1 звернень позивача, що викладені у відповіді від 01.12.2014року за №133-18-10, колегія суддів не вбачає підстав для надання нової відповіді на вже висвітлені 01.12.2014року відповідачем 1 вимоги позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає що рішення Донецького окружного адміністративного суду прийняте при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а отже не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у справі № 805/2730/15-а - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць