Справа № 822/2203/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/50804/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області
на постанову та ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.06.2014 Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014
у справі № 822/2203/14
за позовомОСОБА_4
до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/1072, №/1073 від 28.05.2014.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне:

- відповідачем проведена документальна виїзна позапланова перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт №22-25-17-02/1916/ від 16.05.2014;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 3342,93 грн. в частині декларування доходу у вигляді анульованої банком заборгованості;

- на підставні названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №/1072 від 28.05.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на 4 170,66 грн., (з яких: 3 342,93 грн. - основний платіж та 835,73 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №/1073 від 28.05.2014, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції на суму 170 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що відсотки за користування кредитом, які нараховані банком за умовами договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків у розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню на підставі абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 названого Кодексу. Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу згідно з пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, та відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.-1ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано, а тому спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем в порушення вимог ст.109 Податкового кодексу України, оскільки обов'язок платника податків, який отримує доходи від податкового агента, щодо нарахування податкового зобов'язання Податковим кодексом України не передбачений.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками суддів попередніх інстанцій, оскільки вважає їх передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з огляду на таке.

Відповідно до пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом такого платника податку (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, вищенаведені положення Податкового кодексу України не визначають форму самостійного рішення кредитора та не диференціюють суму боргу платника податків (божника) перед кредитором, який анулюється останнім, за природою його виникнення, в цілях включення або не включення такої суми боргу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Разом з тим, обов'язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з таких доходів та щодо їх відображення у річній податковій декларації на підставі абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України виникає за умов: по-перше, повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу; по-друге, включення кредитором анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Згідно абз. «б» п.176.2 ст.176 особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

З огляду на вищезазначене та на зміст вказаних положень податкового законодавства, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що положення абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, а тому обов'язок кредитора (банку), як податкового агента, щодо нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб виникає у випадку неповідомлення платника податку-боржника про анулювання боргу та включення такої суми до розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Колегія суддів касаційної інстанції також зазначає, що судами попередніх інстанцій, в порушення вимог процесуального закону, не досліджено та не надано правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме, - акту від 21.08.2012 про припинення зобов'язань за договором від 17.06.2008, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» (як кредитор) та позивачем (як позичальник).

Також, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що, розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не досліджено та на підставі належних доказів не встановлено факт наявності у позивача заборгованості за договором від 17.06.2008, укладеним з ПАТ «Універсал Банк».

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що з метою встановлення факту наявності у позивача обов'язку щодо декларування та сплати податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у випадку, передбаченому абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, судам попередніх інстанцій необхідно встановити фактичні обставини щодо наявності у позивача заборгованості за договором від 17.06.2008, укладеним з ПАТ «Універсал Банк», анулювання такого боргу позивача за самостійним рішенням кредитора, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, належного повідомлення кредитором позивача (як боржника) про анулювання такого боргу, а також включення кредитором анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування по даному спору, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області задовольнити частково.

2. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.06.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний