Справа № 824/33/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/33/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд визнати протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Ткач В.В. щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на літню кухню літ. Д, сарай літ. Е, убиральню літ. Ж у складі об'єкту нерухомого майна «Житловий будинок» реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 05, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на літню кухню літ Д, сарай літ. Е убиральню літ. Ж у складі об'єкту нерухомого майна «Житловий будинок» реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 05, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2000 році нею спільно з її чоловіком ОСОБА_5 було розпочато будівництво житлового будинку літ. Г, літньої кухні літ. Д, сараю літ. Е, убиральні літ. Ж, за адресою у АДРЕСА_1.

У 2014 році ОСОБА_4 свекруха позивачки звернулася до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом про визнання права власності на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівля спорудами, який розташований у АДРЕСА_1) у порядку спадкування за законом. У позовній заяві вона просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_6 На час розгляду справи судом до складу спадщини входили житловий будинок літ. А, сараї літ. Б, сарай літ В, Житловий будинок літ. Г, Літня кухня літ. Д, сарай літ. Е, убиральня літ. Ж до спадщини не входили. 20.11.2014 року Вижницьким районним судом за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті у Вижницькій Державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа, її спадкоємцем є її дочка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину.

Враховуючи, що літня кухня Д, сарай Е, убиральня Ж побудовані самочинно і не прийняті в експлуатацію, що посвідчується матеріалами інвентарної справи, державним реєстратором вчинено протиправні дії щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 літньої кухні літ. Д, сараю літ. Е, убиральні літ. Ж, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач вважає що державний реєстратор реєстраційної служби Вижницького РУЮ прийняла протиправне рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу індексний номер 21238374) в частині державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на літню кухню літера - Д, сарай літера - Е, убиральню літера - Ж у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки вони побудовані самочинно позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.03.2016 року підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення щодо позову у якому зазначив, що відповідно до ст.20 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Так, державним реєстратором реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Ткач В.В. на підставі поданих документів, зокрема: заяви про державну реєстрацію, рішення Вижницького районного суду від 20.11.2014 року, технічного паспорту на домоволодіння № 1/83 по АДРЕСА_1 від 16.06.2014 року у якому значились житловий будинок літ. А, сараї літ. Б, сарай літ. В., літня кухня літ. Д, сарай літ. Е, убиральня літ. Ж було прийнято рішення (з відкриттям розділу №21238374) від 12.05.2015 року щодо державної реєстрації житлового будинку, що розташований АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_4 Також відповідач зазначила, що підставою для реєстрації були надані вищезазначені документи, а тому, з урахуванням рішення Вижницького районного суду, яке є обов'язкове для виконання, провела відповідні перевірки на предмет заборони, після чого прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Водночас зазначила, що згідно вимог чинного законодавства, відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, подала заперечення на позов, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. У поданому запереченні ОСОБА_2 зазначила, що рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.11.2014 року набрало законної сили 01.12.2014 року, воно є обґрунтованим, є обов'язковим до виконання по всій території України. Вказане рішення суду є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У судовому засіданні 17.03.2016 року сторони та третя особа надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе та доцільне розглянути дану адміністративну справу без участі сторін по справі на підставі наявних в ній матеріалів в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку сторін, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.05.2000 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу позивачем спільно з її чоловіком ОСОБА_5 розпочато будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на ділянці батька чоловіка ОСОБА_7 (Афтанасійовича). Будівництво здійснювалося на присадибній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1. Також сторонами не заперечувалося, що споруди, які значаться під літерами «Д» - літня кухня, літера «Е» - сарай, літера - «Ж» убиральня, були побудовані позивачкою ОСОБА_1 за час спільного подружнього життя з чоловіком ОСОБА_5, у яких від шлюбу виховується неповнолітня дочка ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3.

У 2014 році ОСОБА_4 свекруха позивачки звернулась до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом про визнання права власності на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівля спорудами, який розташований у АДРЕСА_1) у порядку спадкування за законом.

20.11.2014 року Вижницьким районним судом Чернівецької області прийнято рішення яким позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6.

12.05.2015 року ОСОБА_4 звернулась в реєстраційну службу із рішенням Вижницького районного суду №713/2104/14-ц, технічним паспортом від 16.06.2014 року, видавник - Комунальне підприємство «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації» та заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Того ж дня, 12.05.2015 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Ткач В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, розмір частки 1/1 на житловий будинок, що розташований : АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті у Вижницькій Державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа, її спадкоємцем є її дочка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину.

Оскільки відповідачем, третьою особою не було надано належних письмових доказів, щодо розгляду спірного питання, представником позивача було заявлено ряд клопотань про витребування письмових доказів, з метою об'єктивного розгляду справи.

Судом з метою з'ясування обставин справи було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням заявлених клопотань позивачів, відповідача, оголошувалася перерва, розгляд справи зупинявся у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення та необхідністю виклику для допиту посадових осіб.

Оскільки позивачами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано достатньо доказів для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивачів, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на законність підстав прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у Вижницького районного суду цивільну справу № 713/2104/14-ц, від Комунального Підприємства Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації Технічний паспорт на домоволодіння по вул. Нагірна,17, село Коритне, яке значиться за ОСОБА_4 від 16.06.2014 р.

З матеріалів цивільної справи № 713/2104/14-ц вбачається, що у матеріалах цієї справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 жовтня 2014 року, якою відмовлено ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_4 у видачі свідоцтва на право спадщини за законом на житловий будинок № 17 з належними до нього господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що нею не були подані належним чином документи, які посвідчують право власності спадкодавця на майно. Також було роз'яснено щодо порядку звернення до суду із вказаним питанням.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 31 жовтня 2014 року звернулася до Вижницького районного суду з позовною заявою, та просила визнати за нею - ОСОБА_4 право власності на спадкове майно ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_5, яке складається із житлового будинку із належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1. До вказаної заяви додала копію технічного паспорта на будинок, постанову нотаріуса та інші документи.

Відповідно до відомостей технічного паспорта житлового будинку по АДРЕСА_1, власник ОСОБА_6, який міститься у матеріалах даної цивільної справи встановлено, що у додатку - план земельної ділянки у графі найменування споруд зазначено під літерою «А» житловий будинок, літера «Б» сарай, літера «В» сарай, які графічно зображені на схемі. Інших допоміжних будівель на вказаній схемі не значиться під іншими літерами. На аркуші де вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд під літерою «А» значиться житловий будинок - 1957 року, літера «Б», «В» - сарай 1965 року побудови. Інших будівель під іншими літерами не значиться.

20.11.2014 року Вижницьким районним судом Чернівецької області прийнято рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6. З урахуванням рішення суду, вбачається, що за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано право власності на спадкове майно, а саме господарські будівлі та споруди, які значаться під літерою «А» житловий будинок - 1957 року побудови, літера «Б», «В» - сарай 1965 року побудови.

Згідно матеріалів наданих КП Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації, а саме інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке значиться за ОСОБА_4 від 16.06.2014 р. встановлено, що у технічному паспорті міститься план земельної ділянки, зазначено споруди та міститься запис у графі найменування споруд зазначено під літерою «А» житловий будинок, літера «Б» сарай, літера «В» сарай, літера «Г» житловий будинок, літера «Д» літня кухня, літера «Е» сарай, літера «Ж» убиральня, які графічно зображені на схемі. Вказані зміни доповнення були внесені з урахуванням заяви - Замовлення ОСОБА_4 щодо проведення реєстрації поточних змін від 23.03.2015 року (а.с. 52-72, а.с. 55, 62).

Згідно архівної довідки - Архівного відділу Вижницької РДА Чернівецької області вбачається, що Коритненська сільська рада народних депутатів вирішила ОСОБА_5 прийнято про відкриття погосподарського номеру, виділити земельну ділянку 0,25 га. та погодити будівництво індивідуального житлового будинку в с. Коритне на

присадибній ділянці батька ОСОБА_7.

Згідно довідка Коритненської сільської рада народних депутатів Вижницького району від 21.04.15 № 1269 вбачається, що ОСОБА_1 1975 р.н. та її дочка ОСОБА_8 проживають фактично у самочинно збудованій будівлі по АДРЕСА_1.

З урахуванням наданих суду сторонами матеріалів справи, сторонами у судовому засіданні 17.03.2016 року було визнано та не заперечувалося, що споруди, які значаться під літерами «Д» - літня кухня, літера «Е» - сарай, літера - «Ж» убиральня, які графічно зображені на схемі, були побудовані позивачкою ОСОБА_1 за час спільного подружнього життя з чоловіком ОСОБА_9.

З матеріалів наданих реєстраційною службою Вижницького районного управління вбачається, що 12.05.2015 року ОСОБА_4 було надано державному реєстратору наступні документи, зокрема: заяву про державну реєстрацію, квитанції про сплату платежів, копія паспорта, рішення Вижницького районного суду від 20.11.2014 року, технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 від 16.06.2014 року на 4 аркушах, у яких значаться житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, сарай літ. В., житловий будинок літ. Г, літня кухня літ. Д, сарай літ. Е, убиральня літ. Ж на 4 аркушах, на підставі яких було прийнято рішення (з відкриттям розділу №21238374) від 12.05.2015 року щодо державної реєстрації житлового будинку, що розташований АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_4

Проаналізувавши чинне законодавство яке регулює питання реєстрації речових прав на нерухоме майно, суд зазначає, що до вказаних правовідносин слід застосувати наступні положення закону та робить висновки по суті спору.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 182 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Нормативно-правове регулювання діяльності органів державної реєстрації у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон 1952 ІV ), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013р. №868.

Згідно статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІУ (Далі - Закон 1952-ІV) обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 9 Закону 1952-ІV, повноваження приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації надано державному реєстратору.

Відповідно до статті 15 1952-ІV Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до статті 16 Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Статтею 19 цього Закону встановлено, що Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 22 цього Закону передбачено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Законодавчо визначено (ст.14 ЦПК) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Вижницький районний суд, своїм рішенням, визнав за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 4.10.1991р. із наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тобто є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головною річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійним об'єктом цивільних прав, в тому числі не можуть бути самостійним об'єктом права власності.

Законодавчо визначено (ст. ст. 179,186,187 ЦК України) річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.20 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Нормативно-правова регламентація діяльності органів державної реєстрації в сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно визначена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон 1952) та відповідно Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868 .

У відповідності до вимог частини 1 статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу 2 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 року за № 868, державна реєстрація прав проводиться органом державної реєстрації прав та нотаріусом шляхом внесення записів до державного реєстру речових прав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 15 Закону 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як встановлено судом, 12.05.2015 року ОСОБА_4 звернулась з заявою до державного реєстратора Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1. До вказаної заяви ОСОБА_4 було надано документи, а саме: квитанції про сплату платежів, копії паспорта, рішення Вижницького районного суду від 20.11.2014 року, копію технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 від 16.06.2014 року на "4" аркушах, у яких значаться житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, сарай літ. В., житловий будинок літ. Г, літня кухня літ. Д, сарай літ. Е, убиральня літ. Ж на 4 аркушах, на підставі яких було прийнято рішення (з відкриттям розділу №21238374) від 12.05.2015 року щодо державної реєстрації житлового вказаного будинку за суб'єктом ОСОБА_4

Згідно вимоги абзацу 1 частини 2 статті 9 Закону, до повноважень державного реєстратора належить встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно вимоги абзацу 1 частини 2 статті 9 Закону, до повноважень державного реєстратора належить встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Розглянувши вказані документи, з урахуванням рішення Вижницького районного суду, яке є обов'язкове для виконання державним реєстратором Ткач В.В. було застосовано положення закону та прийнято рішення про проведення державної реєстрації даного об'єкта в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на положення наведених норм вбачається, що повноваження стосовно прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень законодавчо віднесені до виключної компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідного органу державної реєстрації прав, а не до компетенції органу державної реєстрації прав загалом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у державного реєстратора не було законних підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Водночас судом встановлено, що споруди, які значаться під літерами «Д» - літня кухня, літера «Е» - сарай, літера - «Ж» убиральня, були побудовані позивачкою ОСОБА_1 за час спільного подружнього життя з чоловіком ОСОБА_5.

З урахуванням зазначених обставин суд проходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, є таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно частини 3 статті 17 Закону 1952-ІV, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Законом встановлена імперативна норма, що правовстановлюючі документи, на підставі яких здійснюється реєстрацію права власності, повинні виповідати нормам Закону щодо форми, змісту та законності їх видачі.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Проте, у заяві про зміну позовних вимог позивач просить судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2-6, 11, 17, 69,71, 86,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати відповідача - Реєстраційну службу Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на літню кухню літ Д, сарай літ. Е убиральню літ. Ж у складі об'єкту нерухомого майна «Житловий будинок» реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 05, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Копію постанови направити сторонам.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький