Справа № 806/229/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/29375/15

Вищий адміністративний суд України у складі: головуючого судді Бухтіярової І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Домарацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року

у справі № 806/229/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.)

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - відповідач, Житомирська ОДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся у січні 2015 року до суду з позовом до Житомирської ОДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.11.2014 року № , № , № , № та рішення № про застосування штрафних санкцій від 27.11.2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнятими з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції формулюючи висновок про протиправність перевірки фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не вимагав визнати протиправними дії контролюючого органу або скасувати наказ про проведення перевірки. Суд першої інстанції не навів відповідного обґрунтування виходу за межі позовних вимог.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 07.10.2014 року № 6152/17-2/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема: п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), встановлено заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року всього у сумі 15 713,00 гривень; п. 291.4 ст. 291, п. 296.2 ст. 296, пп. 298.2.3 ст. 298 ПК України, в результаті чого було занижено суму єдиного податку до сплати на 99 659,80 гривень; пп. 177.1.2 п. 177.1 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 484 920,33 гривень; п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 34,7% на 86 544,92 гривні.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 27.11.2014 року було прийнято:

податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 97 924,00 гривні;

податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 15 713,00 гривень та застосовано штрафні санкції в сумі 25 197,00 гривень;

податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 99 659,80 гривень та застосовано штрафні санкції в сумі 24 914,95 гривень;

податкове повідомлення-рішення № ,яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 484 920,33 гривень та застосовано штрафні санкції в сумі 121 230,08 гривень;

рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8213,80 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли висновку про те, що нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною, у зв'язку з чим суди дійшли висновку, що проведена відносно позивача документальна позапланова невиїзна перевірка є незаконною та такою, що не відповідає вимогам ПК України та не несе для позивача жодних правових наслідків, в тому числі в частині винесених оспорюваних рішень.

Колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина постанови повинна містити встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина ухвали апеляційного суду повинна містити встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, обмежились лише доводами стосовно відсутності правових наслідків для проведення перевірки позивача та безпосереднім дослідженням висновків акту перевірки, не дослідивши суті порушень податкового законодавства, що слугували підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, які є предметом у справі, що розглядається.

Висновки судів про задоволення позову з мотивів незаконності проведення перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій, є необґрунтованими, оскільки процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки. Натомість вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки відповідні порушення вплинули на можливість платника податків захистити свої права під час проведення спірної перевірки (зокрема, щодо надання відомостей про обставини спірних господарських операцій тощо), чи призвели порушення процедури призначення та/або проведення перевірки на встановлені обставини щодо відображення тих чи інших господарських операцій в податковому обліку тощо.

Крім того, судам варто мати на увазі, що акт перевірки як носій доказової інформації не повинен розцінюватися як єдиний або виключний доказ наявності податкового правопорушення, виявленого за результатами спірної перевірки. Натомість основними доказами є первинні документи, що складені за результатами відповідних господарських операцій, показання свідків та інші належні та допустимі докази, як ті, на які є посилання в акті спірної перевірки, так і ті, що надані сторонами або витребувані судом на виконання приписів статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо офіційного з'ясування обставин справи.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з'ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

Посилання судів на те, що, відповідачем при проведенні перевірки не досліджувалась первинна документація, зокрема податкові накладні, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, фінансова, статистична та інша звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, при дослідженні яких можливо було б встановити обсяг та вартість проведених господарських операцій позивачем, а відтак його доходи та витрати, що в кінцевому рахунку формує об'єкт оподаткування та податковий кредит, підлягає відхиленню, оскільки обставини реальності виконання господарських операцій повинні встановлюватись судами під час розгляду спору на підставі дослідження належних та допустимих доказів, а не сторонами у справі, зокрема відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, встановити обставини, викладені в акті перевірки в якості податкового правопорушення, яке стало підставою для прийняття спірних рішень, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 167, 220-230 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області - задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року у справі № 806/229/15 - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова

Судді: М.І. Костенко

І.В. Приходько