Справа № 826/3833/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

21 березня 2016 року м. Київ № 826/3833/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України
провизнання нечинним рішення в частині, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання нечинним і таким, що порушує статтю 22 Конституції України рішення в частині 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, зобов'язання внести правку до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань у частині 2 розділу ХІV, стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом..

Частиною другою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно із частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 у справі № 826/236/14.

На виконання вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України судом було встановлено, що позивачем оскаржується пункт 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року N 2186/5,зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за N 1656/26433.

Відповідно до пункту 5.1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 р. N 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 р. за N 381/10661 (далі - Порядок № 34/5), після підписання Міністром юстиції України наказу про державну реєстрацію нормативно-правового акта Управління заносить його до Державного реєстру нормативно-правових актів (далі - Державний реєстр) (додаток 2 до Положення).

Згідно із пунктом 5.4 Порядку № 34/5, Нормативно-правові акти, які занесені до Державного реєстру, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не встановлено самими актами, але не раніше дня їх офіційного опублікування.

Відповідно до частини п'ятої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може збирати докази з власної ініціативи.

На виконання вище перелічених норм чинного законодавства України, судом було встановлено наступне.

Відповідно до інформації, розміщеної ТОВ "Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА", ТОВ "ЛІГА ЗАКОН", 2016, судом було встановлено, що Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року N 2186/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за N 1656/26433 було опубліковано в періодиці: Офіційний вісник України, 2015, № 4 (23.01.2015), ст. 88.

Отже, саме з січня 2015 року позивач повинен був дізнатися про порушення спірним нормативно-правовим актом своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки саме з 23.01.2015 Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року N 2186/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за N 1656/26433, якими пунктом 2 розділу ХІV встановлено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин, підлягали до застування, про що позивачу, враховуючи, що він знаходиться в установі відбування покарань, повинно бути відомо.

Однак, позивач лише в березні 2016 року подав позовну заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва для захисту порушених правах та інтересів, тобто понад 1 рік з дня, коли повинен був дізнатися про існування оскаржуваного нормативно-правового акта.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, а, відтак, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою та її додатками надіслати позивачу негайно.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Огурцов