Справа № 822/245/16
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/245/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук А.М.
при секретаріБачку А.М.
за участі:позивача та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Хмельницької області , Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України в якому з урахуванням усного уточнення позовних вимог просить: - визнати дії апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України щодо не нарахування та невиплати судді у відставці апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_3 вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат станом на день звільнення у відставку відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07 липня 2010 року в редакції станом на 22 січня 2014 року (день подачі заяви про відставку) неправомірними; - зобов'язати апеляційний суд Хмельницької області та Державну судову адміністрацію України здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги судді апеляційного суду Хмельницької області у відставці ОСОБА_3 в розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат на день звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що із 04 січня 1993 року по 01 серпня 2002 року на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 25 грудня 1992 року та наказу начальника управління юстиції Хмельницького облвиконкому був обраний і працював на посаді судді Деражнянського районного суду Хмельницької області. Із 02 серпня 2002 року по 16 січня 2015 року на підставі постанови Верховної Ради України №57-IV від 04 липня 2002 року та наказу голови апеляційного суду Хмельницької області був обраний та працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області. 22 січня 2014 року подав заяву про відставку з посади судді апеляційного суду Хмельницької області. 11 лютого 2014 року Вища рада юстиції України розглянула заяву та внесла подання до Верховної Ради України про звільнення позивача у відставку. Вказує, що лише 25 грудня 2014 року заява про відставку була розглянута та задоволена постановою Верховної Ради України №59-VIII. 16 січня 2015 року наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області №01/05-03/ позивача виключено зі штату Апеляційного суду Хмельницької області. Зазначає, що Апеляційним судом Хмельницької області та Державною судовою адміністрацією України після звільнення у відставку позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги. Вважає дії Апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України незаконними, неправомірними та такими, що порушують права позивача на отримання вихідної допомоги, а тому просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Апеляційного суду Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі щодо задоволення позовних вимог заперечує.

Представник Державної судової адміністрації України в судовому засіданні проти позову заперечував подав письмове заперечення в якому вказує, що питання щодо звільнення позивача було розглянуто Верховною Радою України 25.12.2014 року, а в подальшому наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 16.01.2015 року №01/05-03 позивача виключено зі штату зазначеного суду, про що здійснено запис в трудовій книжці.

Зазначає, що на час прийняття вищезазначеної постанови стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII (набрав законної сили з 01 квітня 2014 року).

Вказує, що таким чином, застосовуються норми Закону, які діють на час прийняття рішення про звільнення судді. Постановою Верховної Ради України №59-VIII, відповідно до якої ОСОБА_3 звільнений у відставку прийнята 25.12.2015 року, тому згідно з діючим на той момент законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Зазначає, що з моменту подання заяви про відставку до звільнення з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області позивач перебував на посаді судді і йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Отже, отримання позивачем заробітної плати у період з моменту подання заяви про відставку до звільнення з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області є підтвердженням того, що підставою для нарахування та виплати судді вихідної допомоги в розмірі 10 заробітних плат є прийняття рішення Верховною Радою України про відставку судді.

Вказує, що наказ голови Апеляційного суду Хмельницької області від 16.01.2015 року №01/05-03 не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, який звільнений у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. А тому на підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням викладеного нижче.

Судом встановлено, що із 04 січня 1993 року по 01 серпня 2002 року на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 25 грудня 1992 року та наказу начальника управління юстиції Хмельницького облвиконкому позивач обраний і працював на посаді судді Деражнянського районного суду Хмельницької області.

На підставі постанови Верховної Ради України №57-IV від 04 липня 2002 року та наказу голови апеляційного суду Хмельницької області із 02 серпня 2002 року по 16 січня 2015 року був обраний та працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

22 січня 2014 року подав заяву про відставку з посади судді апеляційного суду Хмельницької області.

11 лютого 2014 року Вища рада юстиції України розглянула заяву та внесла подання до Верховної Ради України про звільнення позивача у відставку.

25 грудня 2014 року заява про відставку розглянута та задоволена постановою Верховної Ради України №59-VIII.

16 січня 2015 року наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області №01/05-03/ позивача виключено зі штату Апеляційного суду Хмельницької області. Стаж роботи станом на 16.01.2015 року становить 22 роки 12 днів.

27 квітня 2015 року Апеляційний суд Хмельницької області листом №01-13/2108 на усне звернення позивача повідомив, що одноразова вихідна допомога в зв'язку із виходом у відставку виплачуватись не буде, оскільки норма, яка цю виплату передбачала, виключена із Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

09 липня 2015 року позивачем до Вищого адміністративного суду України подано позовну заяву щодо визнання дій та бездіяльності Верховної Ради України неправомірними, яка ухвалою від 15 липня 2015 року залишена без розгляду.

23 грудня 2015 року Державна судова адміністрація України листом №Х1546-15-1580/15 на звернення позивача від 07.12.2015 року повідомила, що частиною першою статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно п.9 ч.5 ст.126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частинами 1, 3 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Згідно ч.1 ст.136 Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», також передбачено право позивача на вихідну допомогу.

Конституційний Суд України зазначив, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

За своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Тобто, реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є підставою для виплати такому судді у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту Вищої ради юстиції, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 04 квітня 2010 року №791/0/15-10 передбачено, що розгляд питання про відставку судді включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Таким чином, Вища рада юстиції за наявності у судді відповідного стажу роботи повноважна перевіряти лише справжність волевиявлення судді, водночас відмовити в задоволенні заяви про відставку з інших підстав Вища рада юстиції не правомочна.

Подібну роль у цьому процесі відведено й Верховній Раді України, оскільки, згідно з положеннями статті 216 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України "Про Регламент Верховної Ради України" керівництво Верховної Ради України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 88 Конституції України підготовку питань про звільнення з посад суддів Конституційного Суду України та суддів, обраних Верховною Радою безстроково, до розгляду на пленарних засіданнях Верховної Ради організовує Голова Верховної Ради України, а в разі його відсутності - Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України.

Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, виключення статті 136 Закону не може скасовувати вже існуюче на той час право судді Харчука В.М. на одержання вихідної допомоги.

Такі зміни до статті 136 Закону могли стосуватися щодо суддів, у яких на час набрання ними чинності не виникло право на відставку.

Згідно статей 23, 25 Загальної Декларації прав людини, кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої, та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення, але цього всього держава незаконно позбавила позивача.

Суд враховує, що 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Разом з тим, зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги, оскільки право на відставку реалізовано нею до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".

Так, відповідно до частини третьої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Отже, подання заяви про відставку та внесення Вищою радою юстиції відповідного подання до Верховної Ради України вказує на набуття суддею права на відставку.

Як встановлено вище, заяву про відставку ОСОБА_3 подав 22 січня 2014 року, а відповідне подання Вища рада юстиції України внесла 11 лютого 2014 року та 25 грудня 2014 року заява про відставку розглянута та задоволена постановою Верховної Ради України №59-VIII.

Разом з тим, фактичне звільнення позивача з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку відбулося майже через рік на підставі постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №59-VІІІ "Про звільнення суддів".

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Конституційний Суд України відзначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних з статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Відтак, враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Таким чином, оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини першої статті 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів", що є підставою для зобов'язання відповідачів вчинити відповідні дії.

Суд звертає увагу на те, що тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від його волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням зазначених обставин, норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено правомірність не виплати вихідної допомоги, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати дії апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України щодо не нарахування та невиплати судді у відставці апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_3 вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат станом на день звільнення у відставку відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07 липня 2010 року в редакції станом на 22 січня 2014 року (день подачі заяви про відставку) неправомірними.

Зобов'язати апеляційний суд Хмельницької області та Державну судову адміністрацію України здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги судді апеляційного суду Хмельницької області у відставці ОСОБА_3 в розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат на день звільнення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2016 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя А.М. Ковальчук