Справа № 442/7395/14-а (2а/442/237/14)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м. Київ К/800/32419/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визнання незаконним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Дрогобицької міської ради, в якому просила визнати протиправним і скасувати пп. 1.1 п. 1 рішення Дрогобицької міської ради від 04.04.2014 року № 1322 «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки»; визнати незаконним та нечинним рішення Дрогобицької міської ради від 29.05.2012 року № 638 «Про затвердження «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пп. 1.1 п. 1 рішення Дрогобицької міської ради від 04.04.2014 року № 1322 «Про відмову в наданні в оренду земельної ділянки». В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дрогобицької міської ради від 04.04.2012 року № 1322, п.п. 1.1., відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки ОСОБА_3 - площею 600 кв.м., у кварталі житлової забудови на вул. С.Наливайка, для будівництва житлового будинку.

Вказане рішення мотивовано тим, що заява ОСОБА_3 про надання в оренду земельної ділянки суперечить Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», затвердженому рішенням Дрогобицької міської ради № 638 від 29.05.2012 року.

Не погоджуючи із зазначеними рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не врахували, що предметом оскарження у цій справі є, зокрема рішення ради, яким затверджено порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Вказане рішення є нормативно-правовим актом, оскільки містить правові норми, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Відповідно до частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог закону не виконав, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанції щодо неправомірності рішення Дрогобицької міської ради про відмову у наданні в оренду земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки воно прийнято не з підстав, що передбачені Конституцією та законами України, що суперечить частині 2 статті 19 Конституції України.

Разом з тим, висновок судів щодо відмови у позові у частині оскарження рішення Дрогобицької міської ради від 29.05.2012 року № 638 «Про затвердження «Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» є передчасним та необґрунтованим.

Так, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення від 29.05.2012 року № 638 фактично було змінено в межах компетенції Дрогобицької міської ради, з урахуванням вищенаведеного, адже було з ознаками нормативно-правового акту, а тому могло бути в подальшому скасоване або змінене органом місцевого самоврядування, що й було здійснено на виконання протесту прокурора, зокрема, що свідчить про відсутність підстав для повторного визнання його незаконним.

Проте, той факт, що у рішення було внесено зміни на виконання протесту прокурора не звільняє суд від обов'язку перевірити його законність у разі наявності відповідного позову.

Між тим, позивач оскаржував рішення, яким затверджено порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, посилаючись, зокрема, на те, що вказане положення суперечить закону, а саме містить норми про надання громадянами не передбачених законом документів.

Слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Проте, доводи позивача суди попередніх інстанцій не перевірили, хоча оскаржене позивачем положення містить норми, з якими не погоджується позивач, навіть після внесення до нього змін (зміни до оскарженого рішення Дрогобицької міської ради від 29.05.2012 року № 638 було внесено рішенням від 02.10.2012 року № 752).

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 220, 222, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: