Справа № 805/64/16-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р. Справа №805/64/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 16 год. 45 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В. та представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення рішення № від 08.07.2015 року

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулось до суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення рішення № від 08.07.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним платежем 24 226,84 грн. та за штрафними санкціями 6 056,71 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивача звільнено від виконання обов'язку з плати за землю на підставі Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669).

Відповідач проти позову заперечує, з мотивів, викладених у відзиві на позов, зокрема, посилаючись на те, що в силу норм Податкового кодексу України (далі - ПК України), позивач зобов'язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, якою користується, а положення норм Закону № 1669 не можуть бути застосовані, оскільки справляння плати за землю здійснюється виключно відповідно до положень ПК України. Жодних змін до Податкового кодексу України щодо податкових пільг, встановлених Законом № 1669 до ПК України внесено не було.

Сторони у призначене судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання даної справи.

Суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі за клопотанням позивача, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів для вирішення її по суті, а клопотання не обґрунтовано необхідністю подання додаткових доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та встановив наступні обставини.

Суд застосовує норми права у редакції, що буда чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 14.1.147 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 14.1.72 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата);

У пункті 288.7 ст. 288 ПК України зазначено про те, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України, визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Позивачем 19.05.15 р. було подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № , відповідно до якого позивач, починаючи з травня 2015 року, не визначив жодних зобов'язань зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 0,2926 га, розташовану за адресою: вул. З Космодем'янської, м. Маріуполь.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку вказаної декларації, у результаті чого складено відповідний акт № 1152/05-83-15-111-1/20355550 від 19.06.15 р.

Відповідно до вказаного акту дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкових зобов'язань, заявлених у декларації по платі за землю за 2014 рік (уточнююча) на 24 226,84 грн. та відповідальність платника передбачена пунктом 123.1 ст. 123 ПК України.

З вказаного акту перевірки судом встановлено, що сума податку 24 226,84 грн., визначена відповідачем як занижена з огляду на різницю сум між розрахунком орендної плати за 2014 рік, з урахуванням договору оренди земельної ділянки № 04.08.162.00213 від 31.03.08 р., площі земельної ділянки, її грошової оцінки та сумою орендної плати, визначеною позивачем в уточнюючій податковій декларації з плати за землю № від 19.05.15 р.

Посилання відповідача на те, що жодним приписом чинного законодавства позивача не звільнено від сплати податків є безпідставною, оскільки таке звільнення прямо передбачено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Так, для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Стаття 6 вказаного закону встановлює - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Стаття 7 Закону № 1669 встановлює - скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.1 Закону № 1668 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Посилання відповідача на те, що, зокрема, підприємства, установи, організації у м. Маріуполі здійснюють свою діяльність безперешкодно та на стабільність ситуації у м. Маріуполі судом у якості обґрунтування правомірності прийняття спірного податкового повідомлення рішення не приймаються.

Норми Закону № 1669 визначають у якості підстави застосування та розповсюджують свою дію на територію, на якій проводилась антитерористична операція та не пов'язують дію норм з тим, що така операцій повинна проводитись на певній території саме зараз чи зі стабільністю ситуації.

Так, згідно з абз.2 ст. 1 Закону № 1669, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1668 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275- р від 02 грудня 2015 року про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належить м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно до матеріалів справи відповідач перебуває на обліку та здійснював діяльність на території проведення антитерористичної операції, що позивачем не заперечується.

Станом на момент розгляду даної справи Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України видано не було.

Відповідачем у спірному податковому повідомленні-рішенні донараховано позивачу орендну плату за землю за період квітень - грудень 2014 року - тобто за період, протягом якого проводилась антитерористична операція

Враховуючи викладене, дія ст.ст. 6-7 Закону № 1669 розповсюджується на спірні правовідносини.

Суд зазначає, що з аналізу ст.ст. 6-7 Закону № 1669 видно, що вказані норми є безумовними та не передбачають виконання платником податку якихось додаткових дій для звільнення від плати за землю - подання заяв, уточнюючих декларацій, сертифікатів, тощо.

Так, наприклад, встановлення наявності чи відсутності обставин непереборної сили (форс-мажору) не є умовою застосування вказаних норм, оскільки підставою такого звільнення є, наприклад, сама ст. 7 Закону № 1669, якою відповідна орендна плата скасована на час дії цього закону.

Частина 3 ст. 11 Закону № 1669 встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

У той же час стаття 1 ПК України визначає, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 2 ПК України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Таким чином, внаслідок недоліків законодавчої техніки, Податковий кодекс України та Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" по різному регулюють питання щодо плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція, припускають неоднозначне трактування наявності чи відсутності обов'язку позивача зі сплати орендної плати за землю та суперечать один одному.

Вирішуючи питання щодо вказаної колізії правових норм суд виходить з того, що з двох нормативно - правових актів однакової юридичної сили (ПК України та Закон № 1669), прийнятих одним і тим самим органом (Верховна рада України) застосуванню підлягають норми Закону № 1669, як такого, що був прийнятий пізніше у часі.

Крім цього, зважаючи на мету прийняття Закону № 1669 та на те, що норми Податкового кодексу України регулюють, зокрема, загальні питання справляння плати за землю, а норми Закону № 1669 регулюють вказані питання з визначенням певної території, на яку розповсюджується дія норм цього закону (населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція), а також часу такого розповсюдження (між 14.04.14 р. та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України), норми Закону № 1669 щодо плати за землю є спеціальними відносно відповідних норм Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач, звільнений від орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,2926 га, розташованою за адресою: вул. З Космодем'янської, м. Маріуполь починаючи (приймаючи до уваги особливості сплати орендної плати за землю щомісяця) з квітня місяця 2014 року до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права - визнання нечинними та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, позивач не врахував, що вимога про визнання акта нечинним, як спосіб захисту порушеного права відповідно до статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів, тоді як рішення податкового органу за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності). Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Крім цього, статтею 55 Податкового кодексу України передбачено лише можливість скасування податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача буде скасування спірного податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, суд визнає податкове повідомлення - рішення № від 08.07.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним платежем 24 226,84 грн. та за штрафними санкціями 6 056,71 грн. таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у сумі 1 218,00 грн. понесені позивачем, підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України, "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Кодексом адміністративного судочинства України суд,

П ОС Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення рішення № від 08.07.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за основним платежем 24 226,84 грн. та за штрафними санкціями 6 056,71 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» () судові витрати у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 17 березня 2016 року.

Постанову складено у повному обсязі 22 березня 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.