Справа № 205/8003/15-а
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

10.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/8003/15-а
П О С Т А Н ОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05 листопада 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом в якому вказала, що до листопада 1994 року вона проживала в АДРЕСА_1. Позивач отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. В зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії було припинено. 28.09.2015 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, однак виплату пенсії не було поновлено. Просила визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28 вересня 2012 року у розмірах відповідно чинного законодавства.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином. Враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність, позивача, на підставі поданих доказів.

Представник відповідача направив письмові заперечення, згідно яких позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні, та слухати справу у їх відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська та отримувала пенсію за віком, виплата якої була припинена у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Представник позивача 28 вересня 2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська з заявою про поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком. Однак, відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що позивачами не підтверджено документально фактичне місце проживання на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування?, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до пункту 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Ст.24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська у поновленні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку із постійним проживанням в Ізраїлі є неправомірною, оскільки суперечить Конституції та законам України.

Також суд бере до уваги те, що ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Із рішення про відмову у поновленні виплати пенсій № 45-1/15 від 16.10.2015 р. випливає, що на розгляд відповідачу було подано заява позивача із підтвердженням підпису. Посилання у вказаному рішенні на те, що заяви подано представником, як на підставу відмови у поновленні пенсії, суд вважає безпідставними.

Суд вважає, що неможливість особисто з'явитись до органу, що здійснює призначення пенсії, не може бути підставою для обмеження конституційного права позивачів, як громадян України, на пенсійне забезпечення.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV, з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Позивачами заявлено позовні вимоги про поновлення пенсії за віком починаючи з 28 вересня 2012 року, отже поновлення пенсії позивача має бути здійснено з 28 вересня 2012 року, що повністю відповідає заявленим позовним вимогам.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України та ЗУ «Про судовий збір», відповідно до яких судові витрати у вигляді судового збору -487,20 грн. необхідно стягнути з місцевого бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 6 - 14, 17, 21, 69-71, 74, 86, 158 - 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28 вересня 2012 року.

Стягнути із місцевого бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Басова