Справа № 2а-9985/12/2670
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2016 року № 2а-9985/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомПриватного акціонерного товариства "Енергополь - Україна"
до за участюДержавної податкової інспекції в Оболонському районі міста Києва ГУ ДФС України Прокуратури Оболонського району міста Києва
проскасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Приватне акціонерне товариство "Енергополь - Україна" (далі по тексту - позивач, ПрАТ "Енергополь - Україна") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому, з урахуванням подальших уточнень та зменшення позовних вимог, просив скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 11 липня 2012 року №, №, № та № та від 11 липня 2012 року № в частині завищення валових витрат на суму відсотків за позикою, частина якої витрачена не за призначенням, та невизнання витрат щодо пайової участі у створенні соціальної та інженерної інфраструктури.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями на 170,00 грн., а податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № - повністю. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду апеляційних скарг позивача та відповідача постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ДПС від 11 липня 2012 року №, №, № та № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535, 20 грн.

Ухвалено в цій частині нову постанову, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва від 11 липня 2012 року №, №, № повністю, а податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535, 20 грн.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №2а-9985/12/2670 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11 липня 2012 року № , №, № та № скасовано. Справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11 липня 2012 року № постанову Окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №2а-9985/12/2670 залишено без змін.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що розглядаючи питання правомірності включення до складу витрат сум, сплачених за договорами пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та будівництва котельні, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту, судами першої та апеляційної інстанції не досліджено первинних документів, які б підтверджували здійснення зазначених витрат позивачем саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

Крім того, суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідження бухгалтерської документації, а також первинних документів щодо наявності у позивача власних грошових коштів на момент укладення договорів про надання зворотної фінансової допомоги, оскільки тільки встановлення надання такої фінансової допомоги за рахунок коштів, отриманих позивачем у цільову позику від ТОВ "КУА Діалог Плюс" позбавляє платника податків - позивача права на віднесення сплачених за користування зазначеною позикою процентів до складу валових витрат.

Також суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність дослідження підстав прийняття як доказу на спростування висновку податкового органу щодо допущення позивачем порушення вимог податкового законодавства, квитанції №2 про прийняття податкової звітності - декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року за №.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у період з 07 травня 2012 року по 04 червня 2012 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС було проведено планову виїзну перевірку ПрАТ "Енергополь - Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої 22 червня 2012 року складено Акт №369/22-2/20022334.

За наслідками проведення контрольного заходу податковим органом встановлено допущення позивачем порушень вимог:

- підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за IV квартал 2011 року та ІІІ квартал 2012 року;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого відмовлено в наданні бюджетного відшкодування за період січень 2011 року - лютий 2012 року, завищено суму від'ємного значення та залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2012 року.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС 11 липня 2012 року податкових повідомлень - рішень, зокрема:

№, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ "Енергополь-Україна" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 427645,00 грн., в тому числі за основним платежем - 341980,00грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 85665,00 грн.;

№, яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ "Енергополь-Україна" зменшено суму бюджетного відшкодування (заявленого в рахунок майбутніх платежів) з податку на додану вартість у розмірі 1939556,00 грн.;

№, яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ "Енергополь-Україна" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 807955,00 грн. та застосовано штрафні санкції 201988,75 грн.;

№, яким згідно з пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, ПрАТ "Енергополь-Україна" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2012 року на суму 914688,00 грн.;

Порушення норм підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, на думку відповідача, виникли внаслідок допущення позивачем трьох епізодів порушення:

- у складі валового доходу не задекларовано суми компенсації, одержаної від дебітора за постановою суду у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості;

- завищено валові витрати за позикою, частина якої витрачена не за призначенням (на надання фінансової допомоги);

- до складу валових витрат віднесено витрати, що не включаються до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) та не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства.

Порушення норм підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, згідно Акта перевірки виникли внаслідок наступного:

- неправомірне віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість вартості придбаних робіт з ремонту дошкільного закладу та улаштування (реконструкції) котельні, використання яких не пов'язано з веденням господарської діяльності підприємства;

- несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року (від 18 травня 2011 року №).

Постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 вересня 2012 року містить висновок про те, що позивач погоджується з допущеним ним порушенням щодо не декларування суми компенсації, одержаної від дебітора за постановою суду у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості. Суд апеляційної інстанції з цим висновком погодився, судом касаційної інстанції щодо цього зауважень висловлено не було.

03.09.2012р. (а.с. 277,278,292,293 т. 2) позивач відмовився від позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення № в частині суми 644152,80грн. зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2012 року.

В подальшому до суду надійшла заява про те, що позивач наполягає на розгляді цієї вимоги.

Акт перевірки містить висновок про те, що в ході перевірки, згідно виписки банку - ПАТ «Укргазпромбанк» розрахункового рахунку № встановлено, що 17.02.2011р. на користь позивача надійшли грошові кошти від ТОВ «Основа» у розмірі 737286грн. з визначенням призначення платежу - добровільне виконання постанови Київського апеляційного господарського суду №8/148 від 09.09.2010 року.

В ході перевірки було встановлено, що зазначена сума складається з суми боргу у вигляді авансу в розмірі 644 152,80 грн., 3% річних в сумі 19 500,01 грн., інфляційних витрат 505,69 грн., 7 261,59 грн. витрат по сплаті державного мита, 236,0 грн. - витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, 3 630,79 грн. витрат по сплаті державного мита.

Акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог п.п.12.1.4 п. 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке полягало в тому, що суму 644152,80грн. позивачем не було включено до складу валових доходів.

При цьому в поясненнях від 22.07.2015р. позивач стверджує, що ним не було враховано суми 644152,80грн. у складі валових витрат згідно з приписами п.п. 139.1.3 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом «а», підпункту 12.1.1. пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинним на момент перерахування позивачем авансу, звернення до суду першої та апеляційної інстанцій та винесення рішення судом апеляційної інстанції, платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна.

Відповідно до підпункту 12.1.4 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли дебітор повністю або частково погашає безнадійну заборгованість, попередньо віднесену кредитором до складу валових витрат або відшкодовану за рахунок страхового резерву згідно з положеннями пункту 12.1 і пункту 12.3 цієї статті, кредитор збільшує валовий доход на суму компенсації, одержаної від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості або її частини.

Отже, позивачем до початку дії Податкового кодексу було перераховано кошти, подано позов, апеляційну скаргу та отримано рішення суду, згідно з яким позивач мав право на віднесення сум до валових витрат. При цьому набрання чинності Податковим кодексом України не змінювало правової природи цих витрат позивача, і, відповідно, доходу.

Позивачем, у жодному з поданих суду документів, не було спростовано висновків акту перевірки про віднесення сум до складу валових витрат у попередніх періодах, та не надано щодо цього жодних доказів, у зв'язку з чим судом не приймаються посилання позивача на відсутність обов'язку збільшення доходу.

Акт перевірки містить висновок про те, що позивачем завищено валові витрати на суму відсотків за позикою, частина якої витрачена не за призначенням (на надання фінансової допомоги). Зазначене призвело до зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 87101грн.

Зазначене порушення було встановлено за наступних обставин. Перевіркою було встановлено, що відповідно до договору процентної позики № 1-2010 від 16.02.2010 p.. укладеного між позивачем та ТОВ «КУА Діалог Плюс» позивачем було отримано процентну цільову позику на будівництво житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торгівельного призначення та підземним паркінгом за адресою : м. Київ, вул. Кондратюка. 1. Відсоткова ставка за даним договором становить 9,5 % річних. Загальна сума отриманих позикових коштів віл ТОВ «КУА Діалог Плюс» за перевіряємий період склала 122244300,0 грн.

Перевіркою було встановлено, що позивачем було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 (договір від 21.04.11 р. № 01/2011 на суму 2037500 грн.), ТОВ «Інвестиційно-Будівельна Компанія» (договір від 25.04.11 №1 на суму 1200000 грн.), ОСОБА_2 (договір від 12.07.11 р. №04/2011 на суму 2230000 грн.). Відповідачем було зроблено висновок про те, що частину отриманих позикових коштів позивачем було направлено на надання поворотної фінансової допомоги, що свідчить про використання частини позики не у власній господарській діяльності, а тому віднесення відсотків за вказаною частиною позики до складу валових витрат є неправомірним.

Суд щодо цього висловлює наступну думку.

Грошові кошти, тим більше безготівкові кошти, які було отримано позивачем, жодним чином не ідентифікуються за індивідуальними ознаками, оскільки є об'єктивно неможливим визначення які саме кошти позивачем передано іншим особам.

Проте, для розгляду питання джерела коштів, які були видані позивачем в якості поворотної фінансової допомоги, судом мають досліджуватися докази щодо наявності джерел походження коштів, які були видані в якості поворотної фінансової допомоги.

Позивачем не було надано документів щодо наявності коштів, при цьому суд позбавлений можливості їх витребувати від позивача, або призначити перевірку для з'ясування цієї обставини.

Крім того, оскільки надання поворотної фінансової допомоги не передбачало отримання позивачем жодних прямих вигод (відсотків, прав, тощо), то позивачем мала бути доведена наявність опосередкованих вигод від цієї операції. Відсутність будь - яких вигод для позивача при наданні коштів обґрунтовано призводить до висновку про те, що позивач, навіть маючи власні кошти, укладав угоди для отримання таких же сум на оплатній основі, тобто використовував або наявні або запозичені кошти поза межами господарської діяльності. При цьому використання наявних коштів тягло за собою необхідність запозичення на платній основі.

Втім, суду не вдалося дослідити питання наявності у позивача коштів, які були видані фізичним особам, оскільки позивачем не зроблено відповідних посилань та не надано жодних доказів як наявності коштів, за рахунок яких видано допомогу, так і зв'язку такої видачі з господарською діяльністю.

Акт перевірки містить відомості про те, що позивачем допущено несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року (від 18 травня 2011 року №) (а.с. 79 т.1). Зазначене продубльовано у висновках акту перевірки (а.с. 289 т.1) та запереченнях на позов (а.с. 311, 314, т.1).

Дане твердження відповідача, яке міститься в акті перевірки, є об'єктивно неможливим, оскільки визначена дата подачі декларації (травень 2011) року хронологічно передує періоду декларування (березень 2012р.). У зв'язку з відсутністю будь - яких змін до акту перевірки та логічних пояснень викладеного позовні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення №, в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 170 грн. підлягають задоволенню.

Актом перевірки також було встановлено, що 16 червня 2011 року між ПрАТ "Енергополь-Україна" (замовник) та ТОВ "Еколог-Інженерія" (підрядник) укладено договір, за умовами якого підрядник виконує роботи по улаштуванню (реконструкції) водогрійної котельні за адресою: вул. Кондратюка, 8 в Оболонському районі м. Києва.

23 серпня 2011 року між ПрАТ "Енергополь-Україна" (замовник) та ТОВ "БК "Будремсервіс" (підрядник) укладено договір підряду, за умовами якого підрядник виконує роботи на об'єкті -дитячий дошкільний заклад №135 за адресою: м. Київ, Міське шосе, 8 "В" за завданням замовника. Відповідно до актів виконаних робіт підрядник виконали обумовлені договорами роботи та виписали на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 16 482 012,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 2 747 002,00 грн.

Відповідач дійшов висновку, що вказані витрати здійснені позивачем поза межами господарської діяльності, чим і мотивовано висновок про безпідставність включення сум до витрат виробництва та податкового кредиту.

Суд щодо цього зауважує наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01 січня 2011 року є Податковий кодекс України у відповідній редакції (далі по тексту - ПК України).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України).

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку.

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до визначення, наведеного в частині 1 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається із матеріалів справи ПрАТ "Енергополь-Україна" здійснювало будівництво об'єкта - житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

23 грудня 2009 року між позивачем та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №278, за яким ПрАТ "Енергополь-Україна", як забудовник, зобов'язане перерахувати пайовий внесок у сумі 14 451,28 тис. грн. При цьому умовами розділу 3 даного договору передбачено перерахування позивачем коштів на бюджетний рахунок, та не передбачено інших шляхів виконання його умов.

На вказану суму складено розрахунки обсягу пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста №№1.1-7, якими також передбачалося перерахування коштів позивачем.

Судом не приймається договір №99-58-09 від 26 жовтня 2009 року, укладений між позивачем та АЕК «Київенерго» в якості доказу здійснення позивачем витрат на ремонт котельні, оскільки даним договором не передбачалось будь - якого переходу прав власності на котельню до позивача, тобто позивачем здійснювався ремонт котельні АЕК «Київенерго» з наступною передачею її до комунальної власності (п.1.6 договору).

Отже, судом, на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 20.05.2015р., щодо дослідження первинних документів, які б підтверджували здійснення зазначених витрат позивачем саме в рамках діяльності по будівництву, встановлено, що на момент здійснення позивачем витрат, формування показників податкової звітності та проведення перевірки, укладеними позивачем договорами не було передбачено будівництва об'єктів в якості обов'язкової передумови для здійснення господарської діяльності позивача.

Судом не приймається в якості доказу правомірності формування витрат та податкового кредиту додаткові угоди №1,2,3,4 до даного договору від 17 січня 2014 року, 16 червня 2014року, 18 листопада 2014 року, 11 грудня 2014 року, та розрахунки до них, оскільки даних документів не існувало на момент формування позивачем податкової звітності, проведення перевірки та прийняття оскаржуваних рішень.

Суд зауважує, що формування показників звітності має відбуватися за наявними документами, а внесення змін до показників звітності, у зв'язку з укладенням вищезазначених документів, не входить до кола питань, які розглядаються в межах даного спору.

Враховуючи вищезазначене суд доходить висновків, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби від 11 липня 2012 року №, в частині застосування до Приватного акціонерного товариства "Енергополь - Україна" штрафних санкцій в сумі 170 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук