Справа № 810/2213/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ К/800/17677/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Литвиненко О.І.,

від відповідача - Григорєв Д.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2014 р.

у справі № 810/2213/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алас Фастів»

до Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Алас Фастів» (далі - позивач, ТОВ «Алас Фастів») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області (далі - відповідач, Фастівська ОДПІ), правонаступником якої є Васильківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Васильківська ОДПІ), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.08.2011 р. № , № , № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 р. адміністративний позов задоволено у повному обсязі: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Фастівської ОДПІ від 12.08.2011 р. № , № , № та № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 р. в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Алас Фастів» про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 р. № , № , № - скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову; в іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 р. - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013 р. скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 р. в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 р. № , № , № та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 р. № , № , № , справу в цій частині позовних вимог направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду; в решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р. - залишено без змін.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2014 р., адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Фастівської ОДПІ від 12.08.2011 р. № , № , № .

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2014 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 24.06.2011 р. по 15.07.2011 р., на підставі направлень від 24.06.2011 р. № 525, № 526, № 527, згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктом 82.1 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами Фастівської ОДПІ була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Алас Фастів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.04.2008 р. по 31.03.2011 р., за результатами якої складено акт від 22.07.2011 р. № 262/40/2301-35628696 та зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, вимог: - підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 1 115 848 грн.; - підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено залишок від'ємного значення (р. 26 Декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 664 310 грн.; - пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся, у сумі 423 462 грн.; - пункту 13.5 статті 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в наслідок не нарахування та не сплати до бюджету в ІІІ кварталі 2009 року податку на прибуток в сумі 18 736,65 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 12.08.2011 р. винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1 394 810 грн., з яких 1 115 848 грн. - за основним платежем та 278 962 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 282 623,75 грн., з яких 226 099 грн. - за основним платежем та 56 524,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 246 703,75 грн., з яких 197 363 грн. - за основним платежем та 49 340,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акту перевірки від 22.07.2011 р. № 262/40/2301-35628696 підставою для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували встановлені перевіряючими наступні обставини.

Так, протягом квітня-травня 2009 року позивачем придбано обладнання, а саме: подрібнювальну установку мобільну LT300 HP, гусеничну мобільну установку для просіювання ST458, подрібнювальну установку самохідну LT110, гідромолот для гусеничного екскаватора BR4511, гусеничну бурову установку Drilling, гусеничний екскаватор VOLVO EC 460 BLC, дробарку кар'єрну BARMAC B 7150 SE, конвеєр стрічковий L=15 м, конвеєр стрічковий L=25 м, навантажувач колісний VOLVO L180F, самоскид з ламаною рамою VOLVO А40Е, яке включено до складу основних засобів 3 групи із квартальною нормою амортизації у розмірі 6 %.

Нараховану суму амортизації у загальному розмірі 9 747 511 грн. віднесено позивачем до складу витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а саме: за ІІІ квартал 2009 року - 711 693 грн., ІV квартал 2009 року - 1 339 222 грн., І квартал 2010 року - 1 603 865 грн., ІІ квартал 2010 року - 1 667 330 грн., ІІІ квартал 2010 року - 1 567 290 грн., ІV квартал 2010 року - 1 473 253 грн. та І квартал 2011 року - 1 384 858 грн.

У травні, червні 2009 року та березні 2010 року позивачем передано належне йому обладнання в оренду ТОВ «Каменяр».

Відповідно до умов укладеного позивачем з ТОВ «Каменяр» договору оренди від 04.05.2009 р. № 1/05, орендна плата за кожен місяць оренди однієї одиниці обладнання визначається сторонами правочину у додатках до договору, що є невід'ємними його частинами, носить періодичний характер і має перераховуватись орендарем на користь позивача за поточний місяць не пізніше 15-го числа наступного за ним місяця.

Орендні платежі, сплачені ТОВ «Каменяр» на користь ТОВ «Алас Фастів» за умовами договору оренди від 04.05.2009 р. № 1/05 та додатків до нього, включено позивачем до складу валових доходів за наслідками податкового періоду, в якому здійснювалось таке перерахування, а саме: за ІІІ квартал 2009 року - 652 207 грн., ІV квартал 2009 року - 846 749 грн., І квартал 2010 року - 320 417 грн., ІІ квартал 2010 року - 973 000 грн., ІІІ квартал 2010 року - 973 000 грн., ІV квартал 2010 року - 1 120 703 грн. та І квартал 2011 року - 398 043 грн.

Крім того, суму податку на додану вартість, сплачену ТОВ «Каменяр» у складі ціни наданих позивачем послуг з оренди обладнання, включено ТОВ «Алас Фастів» до податкового зобов'язання з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди.

Так, за твердженням відповідача, понесені позивачем витрати по даному об'єкту оренди, у тому числі нарахована амортизація у загальному розмірі 9 747 511 грн., є значно більшими за доходи позивача, що отримані внаслідок передачі цього обладнання в оренду ТОВ «Каменяр», що у свою чергу свідчить про відсутність економічної вигоди (прибутковості) за результатами вчинення цієї операції.

При визначенні рівня звичайної ціни на послуги з оренди обладнання, що діяла на дату такого продажу, податковим органом використано метод «витрати плюс», за яким застосовується ціна, що складається з собівартості готової продукції (товарів, робіт, послуг), яку визначає продавець, і відповідної націнки.

Враховуючи, що різниця між нарахованою ТОВ «Алас Фастів» за наслідками податкових періодів, що підлягали перевірці, амортизацією основних засобів та доходом, що отриманий позивачем від передачі цих основних засобів в оренду пов'язаній особі, складає 4 463 392 грн., відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету за наслідками наведених вище податкових (звітних) періодів, на суму 1 115 848 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з метою оподаткування операцій з пов'язаними особами доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

При цьому, згідно із підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ідентичні товари (роботи, послуги) - це товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - це товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Відповідно до підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

Підпунктом 1.20.5-1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 23 «Розкриття інформації щодо пов'язаних сторін», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 18.06.2001 р. № 303, оцінка активів або зобов'язань в операціях пов'язаних сторін здійснюється, зокрема, такими методами: порівнюваної неконтрольованої ціни; ціни перепродажу; «витрати плюс»; балансової вартості.

За методом порівнюваної неконтрольованої ціни застосовується ціна, яка визначається за ціною на аналогічну готову продукцію (товари, роботи, послуги), що реалізується не пов'язаному з продавцем покупцеві за звичайних умов діяльності.

За методом ціни перепродажу застосовується ціна готової продукції (товарів, робіт, послуг) за вирахуванням відповідної націнки.

За методом «витрати плюс» застосовується ціна, що складається з собівартості готової продукції (товарів, робіт, послуг), яку визначає продавець, і відповідної націнки.

За методом балансової вартості оцінка активів або зобов'язань здійснюється за балансовою вартістю, що визначається згідно з відповідним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Підпунктом 1.20.6 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що у разі, коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Згідно підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

При цьому, використання будь-якого з наступних методів визначення рівня звичайних цін (зокрема, методу «витрати плюс») можливе лише в тому разі, якщо відповідний рівень неможливо визначити за основним методом - зіставлення цін на ідентичні (однорідні) товари чи послуги у спів ставних умовах.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, у відповідача було неодноразово витребувано докази використання податковим органом у ході перевірки офіційних джерел інформації з метою визначення звичайних цін на послуги оренди обладнання, у тому числі відомості щодо ціни оренди аналогічного за своїми властивостями (функціями та технологічними можливостями) обладнання. Однак відповідачем не було надано жодних доказів на вимогу суду.

Таким чином, висновки відповідача стосовно неможливості визначення рівня звичайної ціни шляхом зіставлення цінової інформації на ідентичні (однорідні) послуги з оренди обладнання у співставних умовах є необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 8.1.1. пункту 8.1. статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Отже, визначення амортизаційних відрахувань та визначення собівартості товарів (робіт, послуг) є окремими операціями податкового та бухгалтерського обліку платника податків. При з'ясуванні рівня звичайних цін на послуги з оренди обладнання за методом «витрати плюс» нарахована платником податків амортизація на ці основні засоби є складовим елементом собівартості наданих послуг, проте не є її визначальною розрахунковою величиною.

Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що застосування відповідачем під час визначення рівня звичайної ціни послуг з оренди обладнання методу «витрати плюс» у спосіб ототожнення собівартості наданих позивачем послуг із розміром нарахованої амортизації (без включення до розрахунку інших статей калькуляції виробничої собівартості продукції), є методологічно невірним.

Згідно приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки судами встановлено невідповідність законодавству винесених податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 р. № , № та № , вимоги щодо визнання протиправними та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень були задоволені обґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2014 р. у справі № 810/2213/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко