Справа № 455/1742/14-а, 2а-455/11/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/5230/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2,

та відповідачів - Ковальчук О.Я., Болюби О.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів,- Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області (далі - УПФ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ) в якому, з врахуванням уточнень до позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Комісія) від 17.04.2014 №31/03-48 (далі - Рішення), визнати дії УПФ щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними, зобов'язати УПФ призначити та виплатити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2) з 31.01.2014, тобто з моменту звернення за такою, із зарахуванням в пенсійний стаж періоду роботи з 01.04.1986 по 14.04.2003 електрогазозварником.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він працював повний робочий день на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а саме електрогазозварника, а тому має право у відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) на призначення пільгової пенсії за віком.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року у справі №455/1742/14-а заявлений позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення. Визнано неправомірними дії УПФ щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано УПФ призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 31.01.2014 згідно ст.13 Закону №1788-ХІІ, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 02.08.1976 до 14.04.2003 електрозварником, електрогазозварником, Самбірської ПМК-25, Самбірського об'єднання «Райагробуд», ТзОВ «Будівельник».

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили відповідачі, які покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданих апеляційних скаргах вказують на те, що оскільки позивачем не додано до своєї заяви потрібні документи, то робота позивача на пільгових умовах не підтверджується, а тому відсутні підстави для призначення пільгової пенсії. Зазначають, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а рішення Комісії лише підтверджує стаж роботи та не може вважатися відмовою у призначенні пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги належить задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що пільговий стаж позивача підтверджується наданими ним документами, а відтак УПФ безпідставно відмовлено йому у призначенні пільгової пенсії за віком.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв'язку з досягненням 55-ти річного віку позивач 31.01.2014 (а.с.218) звернувся до УПФ із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, з огляду на наявність необхідного трудового стажу на посадах які містяться у Списку №2.

Також, 31.01.2014 позивач подав заяву про підтвердження стажу роботи (а.с.229) разом із відповідним пакетом документів.

17.04.2014 Рішенням Комісії відмовлено у підтвердженні пільгового характеру роботи за Списком №2 ОСОБА_1 в якості електрогазозварника Самбірської ПМК-25 (в подальшому Самбірське об'єднання «Райагробуд» та ТзОВ «Будівельник») з 01.04.1986 по 14.04.2003 з посиланням на те, що таким не додано документи які б свідчили про роботу у спірний період на посаді, що міститься у Списку №2 (а.с.228).

Доказів направлення позивачу вказаного Рішення саме 17.04.2014 матеріали справи не містять та ГУПФ не доведено, а судом першої інстанції встановлено, що таке отримано ОСОБА_1 лише в липні 2014 року, а відтак покликання на пропуск позивачем строку для оскарження такого є безпідставними та спростовуються, зокрема конвертом про направлення, який не містить відповідного відбитку штемпеля про відправку (а.с.105-106).

Не погодившись із вищенаведеними діями та бездіяльністю відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 1, 2 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 100 цього Закону передбачено, що особам, які на день введення в дію цього Закону мають стаж на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, мають право на пенсію на пільгових умовах, яка призначається відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п.10 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі - Порядок №383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ , п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Звідси, слід зробити висновок, що Законом №1788-ХІІ та Порядком №637 затверджено, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії - є трудова книжка. Якщо її немає, або в ній відсутні свідчення, що визначають право на пільгову пенсію, можуть бути витребувані уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно записів в трудовій книжці з 02.08.1976 по 01.04.1986 та з 01.04.1986 по 14.04.2003 працював на посаді електрогазозварника, з 01.02.2006 по 31.03.2006, з 21.07.2006 по 25.10.2006, з 17.01.2007 по 30.03.2007, з 04.05.2007 по 09.08.2007 та з 10.08.2007 по 01.04.2010 працював на посаді також електрогазозварника.

Із Рішення Комісії (а.с.228) вбачається, що такою заперечується пільговий стаж ОСОБА_1 лише за період з 01.04.1986 по 14.04.2003, тобто станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії за Списком №2 у позивача уже було більше 12 років і шість місяців стажу, навіть за мінусом того, який не підтверджено Комісією.

Слід зазначити, що у Списку №2, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, у період роботи позивача до 26.01.1991 (дата набрання чинності списків, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10) дійсно відсутня професія «газоелектрозварника» чи «електрогазозварника». Проте у постанові Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 до Списків №2 в Розділі ХХХІІ «Загальні професії» віднесені посади «електрозварників та їх підручних» і «газозварників та їх підручних».

Згідно роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1976 №5/8 порядок застосування Списків №1 та №2, передбачає в тих випадках, коли в Списках №1 і №2 передбачені працівники, які виконують певні роботи, то правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються всі працівники, постійно зайняті на цих роботах, незалежно від найменування їх професії.

Пунктом 3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що позивач перебуваючи на посаді «електрогазозварника» виконував роботу, яка передбачена Списком №2, у шкідливих умовах праці, а тому підстави для не врахування періодів його роботи на таких до пільгового стажу відсутні.

Більше того, посада електрозварника, на якій позивач продовжував працювати, в подальшому відносилася також до Списку №2 затвердженого постановами КМУ від 26.01.1991 №10, від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36.

Щодо періоду роботи позивача з 01.04.1986 по 14.04.2003, який не підтверджений у Рішенні Комісії апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у вказаний період ОСОБА_1 працював на посаді електрогазозварника, яка передбачена Списком №2.

Робота позивача на посаді електрогазозварника у вказані періоди підтверджується окрім записів трудової книжки, зокрема архівними виписками та довідками (а.с.6-11, 22-24, 26-27, 38-61, 122-125, 208-258).

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду даної справи допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які підтвердили роботу позивача на посаді електрогазозварника період з 01.04.1986 по 14.04.2003 зокрема.

Покликання апелянтів на те, що на підприємствах де працював ОСОБА_1 та архівних установах не збереглися необхідні документи та відомості про роботу на посаді, яка надає йому право на призначення пільгової пенсії, як на підставу для відмови у її призначенні, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відсутність відповідних документів, а так само недоліки у їх оформленні (зокрема щодо назви посади чи по-батькові і т.п.) не можуть бути підставою для позбавлення особи права на належну їй пільгову пенсію, якщо із інших даних, зокрема трудової книжки та архівних документів, свідчень, доступних джерел та логічних умовиводів, вбачається наявність усіх обставин для цього.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що період роботи ОСОБА_1 з 02.08.1976 по 21.08.1992 підлягає зарахуванню до його пільгового стажу для призначення пенсії згідно ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Що ж до періоду роботи позивача з 22.08.1992 по 14.04.2003 апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.4.5 Порядку №383, якщо атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок та Постанова №422 відповідно). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання Постанови №442 «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно зі ст.101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Комплексний аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року №21-51а15 та від 10 вересня 2013 року №21-183а13.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не доведено протилежного, що атестація умов праці до 21.08.1997 не проводилась, а тому період роботи ОСОБА_1 з 22.08.1992 по 14.04.2003 правомірно не було зараховано до пільгового стажу Комісією.

Проте, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивач враховуючи пільговий стаж з 02.08.1976 по 21.08.1992 уже має достатньо для призначення йому пільгової пенсії передбаченої п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ, при цьому не враховуючи періодів роботи з 22.08.1992 по 14.04.2003.

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач досяг 55 років, його загальний трудовий стаж перевищував 25 років, пільговий стаж становив не менше 12 років та шість місяців, що підтверджується записами в трудовій книжці та матеріалами справи.

Однак, одночасно, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, за правилами ч.5 ст.45 Закону №1058-ІV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас, постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.39 Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У відповідності до п.41 цього Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Пунктом 35 Порядку передбачено, що у разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 5 цього Порядку.

Згідно п.5 зазначеного Порядку у разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що за результатами заяви та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення (перерахунок) чи про відмову у призначенні (перерахунку) раніше призначеної пенсії.

УПФ жодних записів на заяві позивача про призначення пенсії щодо необхідності подачі додаткових документів не здійснювало та жодного рішення про призначення/відмову у призначенні пенсії на підставі поданої ОСОБА_1 заяви не приймало з моменту подачі такої (31.01.2014, а.с.218), тобто більше двох років, що свідчить про бездіяльність цього відповідача та недотримання ним вище згаданих норм законів.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ст.45 Закону №1058-ІV підставою для повідомлення про відмову у перерахунку пенсії може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Водночас, повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Відповідно до п.2 ч.1 цієї норми, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому у випадку, коли законом встановлюються повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Також слід зазначити, що звернення особи за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статтями 7, 8, 11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС).

Як зазначалося вище, УПФ рішення про призначення чи відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 не приймало, тому суд вправі лише зобов'язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2014 про призначення такої пенсії та прийняти за результатами її розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні та норм права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2014 року у справі №21-484а13.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції вказаних у цьому судовому рішенні обставин не встановив, помилково перебрав на себе дискреційні повноваження УПФ та безпідставно зарахував період роботи позивача, який не підтверджений атестацією умов праці.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом: визнання протиправним та скасування Рішення Комісії в частині не підтвердження стажу з 01 квітня 1986 року по 21 серпня 1992 року включно; визнання протиправною бездіяльності УПФ щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.01.2014 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; зобов'язання УПФ належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2014 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та прийняти за результатами його розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційні скарги належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17 квітня 2014 року №31/03-48 в частині відмови у підтвердженні пільгового характеру роботи ОСОБА_1 за Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з 01 квітня 1986 року по 21 серпня 1992 року включно.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 січня 2014 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Старосамбірському районі Львівської області належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2014 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та прийняти за результатами його розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 березня 2016 року.