Справа № 2а-5584/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-5584/11

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

24 березня 2016 року м. Київ К/800/7882/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Розваляєва Т.С., перевіривши на предмет відповідності вимогам закону касаційну скаргу Вищого професійного училища № 7 м. Калуша на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі за позовом Вищого професійного училища № 7 м. Калуша до Виконавчого комітету Калуської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Калуської міської ради «Водотеплосервіс», за участі Калуської місцевої прокуратури, про визнання нечинним рішення,

в с т а н о в и в :

Прокурор м. Калуша звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання нечинним рішення. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить визнати нечинним пункт 1.2 рішення відповідача від 21 грудня 2010 року № 333 «Про встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення» в частині встановлення тарифів для розрахунків гуртожиткам за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення як для категорії бюджетних установ. Під час судового розгляду здійснена заміна позивача на Вище професійне училище № 7 м. Калуша.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскаржуваний пункт 1.2 рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 21 грудня 2010 року № 333 «Про встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», в частині встановлення тарифів для розрахунків гуртожиткам, які є на балансі бюджетних установ, за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення як для категорії бюджетних установ, прийнятий з дотриманням норм чинного законодавства. Також суди дійшли висновку, що комунальне підприємство «Водотеплосервіс» формувало тариф виключно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 959 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення».

Суди мотивували свої рішення тим, що згідно із пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади;

друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 31 цього ж Закону порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті. Затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді. Центральні органи виконавчої влади несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень. У разі зміни цін/тарифів на послуги/товари центральними органами виконавчої влади, які призвели до непередбачених витрат виконавців/виробників, центральні органи виконавчої влади зобов'язані відшкодувати в повному обсязі збитки, зумовлені такими змінами, протягом поточного фінансового року та до затвердження нового бюджету. Спори щодо формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а також відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, вирішуються в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 959 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, який визначає механізм формування таких тарифів. Відповідно до пункту 35 вказаного Порядку тарифи формуються для трьох категорій споживачів – населення, бюджетних установ, інших споживачів. Кожна категорія споживачів визначається на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов’язаних з наданням послуг.

Відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що послуги з водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах.

При цьому, за результатом судового розгляду суди встановили, що відповідно до договорів на водопостачання та водовідведення, укладених між позивачем і третьою особою, безпосередньо у договірних відносинах з ним перебуває позивач як бюджетна установа (навчальний заклад), а не гуртожиток, чи громадяни, які проживають у ньому. Суди зазначили, що гуртожитки бюджетних установ не відносяться до житлового фонду територіальної громади, а тому відповідачем тарифи на гуртожитки встановлені без порушень.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду про залишення його без змін, заявник звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про їх скасування та ухвалення рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які би дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини п’ятої статті 214 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Вищого професійного училища № 7 м. Калуша на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі за позовом Вищого професійного училища № 7 м. Калуша до Виконавчого комітету Калуської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Калуської міської ради «Водотеплосервіс», за участі Калуської місцевої прокуратури, про визнання нечинним рішення.

Суддя Т.С. Розваляєва