Справа № 826/18879/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2016 р. м. Київ К/800/17251/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25 листопада 2014 року ВП № 43700110 про привід посадової особи боржника. В обґрунтування вимог зазначав, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в ній зазначено доставити приводом керівника Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» ОСОБА_4, який з 15 листопада 2014 року не є керівником цього товариства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25 листопада 2014 року ВП № 43700110 про привід посадової особи боржника.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого, зокрема, входить виконавче провадження № 43700110 щодо примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 29 липня 2013 року у справі № 910/104/2013 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 25 866 584,66 грн.

У ході цього виконавчого провадження державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, спрямованих на забезпечення виконання боржником його зобов'язань перед кредитором, а саме: направлення вимоги щодо надання правовстановлюючої документації на належне боржнику майно, інформації про місцезнаходження транспортних засобів, належних боржнику, інформації про все рухоме та нерухоме майно, вимоги щодо надання письмових пояснень з приводу невиконання вимог державного виконавця, з'явитися 24 листопада 2014 року о 11 год. 00 хв. до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, а також надати інформацію про всі банківські рахунки Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС», письмове розшифрування з усіх видів доходу, копію балансу Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» з усіма додатками та повним переліком майна тощо.

Зазначені вимоги керівником Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» виконані не були, у зв'язку з чим 25 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнято постанову ВП № 43700110 про привід посадової особи боржника ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що керівником Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС», як на час набуття товариством статусу боржника у виконавчому провадженні №43700110, так і на момент виникнення підстав для порушення зазначеного провадження був ОСОБА_4, вимоги відповідача до боржника про надання відповідних документів та інформації в межах ВП №43700110 були спрямовані саме до ОСОБА_4 як керівника Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» і, відповідно, саме ним не були виконані, а тому й привід як захід процесуального примусу має бути застосовано до позивача, а не до нового керівника Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС».

Проте такі висновки суду помилкові.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-ХІV). Саме відповідно до вимог цього Закону належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

Згідно із пунктом 11 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 25 листопада 2014 року керівником керівника Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» був ОСОБА_6, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також встановлено, що ОСОБА_4 звільнився з посади генерального директора Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС» 15 вересня 2014 року.

За таких обставин, державний виконавець прийняв протиправне рішення про привід ОСОБА_4, як керівника Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «ВІПОС».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції має скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак