Справа № 636/803/16-а
Суддя: Оболєнська С. А.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
Справа № 636/803/16-а
Провадження № 2-а/636/33/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Оболєнської С.А.

за участю секретаря судового засідання - Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції в м. Харкові капітана поліції Атльотова Дмитра Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції в м. Харкові капітана поліції Атльотова Д.М. про визнання його дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 828284 від 25.02.2016 року, посилаючись на те, що 25.02.2016 року він керував автомобілем «Toyota Camry», д.н. НОМЕР_1, у м. Харкові, по бульвару Б.Хмельницького. Щоб відповісти на дзвінок та не порушувати ПДР України, він включив правий поворот та зупинився біля правого краю проїзної частини поряд з великою кількістю інших припаркованих машин. Через дві хвилини до нього під'їхав екіпаж патрульної поліції та підійшов інспектор патрульної поліції, повідомивши, що він зупинився в недозволеному місці в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4«в» ПДР України, і, не складавши протоколу, виніс постанову про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позивач у судове засідання надав заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, згідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_1 інспектором роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції в м. Харкові капітаном поліції Атльотовим Д.М. винесена постанова серії ПС2 № 828284 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн., а саме за те, що 25.02.2016 року о 15-20 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota Camry», д.н. НОМЕР_1, у м. Харкові, по бульвару Б.Хмельницького, 32/38, скоїв зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», передбаченого п.8.4«в» ПДР України, з чим позивач категорично не погодився, вважаючи дії інспектора протиправними, а постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обгрунтованість постанови по справі пов'язана з повним, всебічним і об'єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов'язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Отже, обов'язок доказування по зазначеній адміністративній справі законом покладено на відповідача, тобто відповідач повинен довести суду правомірність складання вищезазначеної постанови. Однак, як видно з оскаржуваної постанови, інспектор обмежився лише описом скоєного, на його думку, правопорушення без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відтак, суд не бере до уваги дані, зазначені в постанові, оскільки при винесенні постанови не враховано заперечень позивача, не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не встановлено свідків події, та повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Таким чином відповідачем не виконано обов'язку, покладеного на нього законом. Навпаки викладеним обставинам у постанові, позивач зазначив суду, що постанова стосовно нього винесена неправомірно, так як вважаючи, що на даній ділянці дороги зупинка дозволена, на що його наштовхувала наявність великої кількості припаркованих автомобілів, а дорожній знак було не видно, тому що він був закритий гілками дерев, він здійснив зупинку, щоб відповісти на телефонний дзвінок і тим самим не порушувати ПДР України.

Твердження позивача про те, що протокол стосовно нього не складався, у зв'язку з чим він був позбавлений прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та при складанні постанови порушений порядок складання оскаржуваної постанови, суд вважає необгрунтованими, оскільки при вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, протокол Національною поліцією не складається, що відповідає положенням ст. 258 КУпАП та п.4 ч.1 Інструкції

з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення позивачем ПДР України не було вчинено умисно, а сталося із-за відсутності утримання дорожнього знаку в належному стані.

Відповідно до п. 8.2-1 ПДР України дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами, вони повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Натомість відповідач не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надіслав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано в суд доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та якими б спростовувались обставини, на які посилається позивач.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача, який, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена, так як відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що позивач був не згоден з наявністю факту вчинення ним відповідного правопорушення, суд вважає, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги приписи ч.ч.1 та 3 ст.2, ч.2 ст.71 КАС України, суд вважає, що приймаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв з порушенням норм КУпАП, що регламентують порядок притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, тому позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування постанови є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо визнання дій відповідача щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 протиправними, оскільки такі дії вчинені уповноваженою особою в межах наданих їй повноважень, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу оцінена судом і підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 17, 71, 157, 159, 160, 185-187 КАС України, ст.ст.251, 268, 280, 287-289, 293, 296 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції в м. Харкові капітана поліції Атльотова Дмитра Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 828284 від 25.02.2016 року інспектора роти № 8 батальйону № 3 управління патрульної поліції в м. Харкові капітана поліції Атльотова Дмитра Миколайовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., справу закрити.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С.А. Оболєнська