Справа № 567/77/16-а
Суддя: Гуц Ф.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/77/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Гуц Ф.Л.

секретар - Самолюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Острозі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області стосовно обмеження у виплаті довічного грошового утримання судді у відставці,-

в с т а н о в и в :

В Острозький районний суд Рівненської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області стосовно обмеження у виплаті довічного грошового утримання судді у відставці.

Посилається на те, що він є суддею у відставці у відповідності до Постанови Верховної Ради України № 2866 від 23 грудня 2010 року. На підставі вищевказаної Постанови йому в УПФ України у Вишгородському районі Київської області було призначено і виплачується щомісячно довічне грошове утримання в сумі 9754 грн. 68 коп. з 1 січня 2011 року .

Зазначає, що з 01.09.2015 року по даний час, він працює на посаді доцента кафедри спеціальних юридичних дисциплін Національного університету водного господарства та природокористування. Через те, що він працює, УПФ України у Вишгородському районі Київської області повідомило його листом № 26, що виникла переплата в сумі 5647 грн. 40 коп. за період з 01.09.2015 року по 01.01.2016 року і йому 18.01.2016 року було нараховано і виплачено 6300 грн. з вирахуванням 15% з розміру довічного грошового утримання, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, яким встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Листом №649/04 від 09.02.2016 року УПФ України у Вишгородському районі Київської області його було повторно повідомлено про те, що крім вищевказаних відрахувань з нього вираховується 15% ПДФО в сумі 943 грн. 50 коп.

Вважає, що такі дії УПФ України у Вишгородському районі Київської області є протиправними та незаконними, оскільки вони суперечать ст. 127 Конституції України, де зазначено, що професійні судді не можуть належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Крім того, згідно до п.5. ст. 120 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 10.07.2010 р. за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. А тому вказує, що оплатно займатися науковою та викладацькою роботою судді дозволяє Конституція України і при цьому не встановлюється будь-яких обмежень, тому будь-який Закон в т.ч. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, яким, зокрема, встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам в тій частині, де він суперечить Конституції, не повинен виконуватися. Однак працівники УПФ України у Вишгородському районі Київської області проігнорували вимоги правової норми Конституції України, тому їх дії є протиправними і незаконними.

Посилаючись на рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 зазначає, що поняття "щомісячне довічне грошове утримання", що міститься у підпункті "е" підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, в системному зв'язку з положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-УІ з наступними змінами означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді та одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, що є складовою правового статусу судді і однією з гарантій його незалежності, так і судді у відставці, який одержує таку виплату з ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Просив суд визнати протиправним дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районні Київської області стосовно обмеження у виплаті довічного грошового утримання як працюючого судді у відставці та відрахування 15% ПДФО в сумі 943,50 грн. з довічного грошового утримання. Заборонити відповідачу проводити такі відрахування та зобов'язати його повернути йому незаконно утриманні суми.

В судове засідання позивач не з'явився подавши заяву про розгляд його адміністративного позову до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області без його участі.

( а.с. 71)

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області в судове засідання не з'явився хоча повідомлявся про час та місце розгляду адміністративного позову .

( а.с. 65,70)

Суд, дослідивши надані сторонами докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 2866 від 23 грудня 2010 року, позивача було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

( а.с.11)

Судом встановлено та підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду, що позивач з січня 2011 року є пенсіонером та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області як одержувач довічного грошового утримання судді, призначеного йому відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року № 2453-VI, що не заперечується відповідачем. Нарахування та виплата довічного грошового утримання позивачу здійснювалась відповідачем щомісячно.

Відповідно до ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону №2453-VI від 07.07.2010 року, щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку.

Позивач з 01 вересня 2015 року по даний час, працює на посаді доцента кафедри спеціальних юридичних дисциплін навчально-наукового інституту права Національного університету водного господарства та природокористування (наказ К № 612 від 31.08.2015 р.), що підтверджується довідкою № 29/25 від 27.01.2016 року.

( а.с. 10)

В січні 2016 року, відповідач листом вих. № 26 повідомив позивача про те, що при виплаті останньому довічного грошового утримання виникла переплата в сумі 5647,40 грн. (в результаті неповідомлення позивачем органи пенсійного фонду про своє працевлаштування), та відповідач на підставі ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» буде щомісяця здійснювати утримання з позивача надміру виплачених коштів в розмірі 20 % від розміру довічного грошового утримання.

( а.с. 8)

Судом встановлено, що обмеження у виплаті щомісячного довічного грошового утримання позивачу було здійснено на підставі змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02.03.2015 року, який набрав чинності 01.04.2015 року.

Так, відповідно до ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VII), зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIIІ (пункт 17 Розділ I), у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки позивач, будучи одержувачем щомісячного довічного грошового утримання, з вересня 2015 року працює на посаді доцента, відповідач обмежив виплату йому довічного грошового утримання розміром 85 % від призначеного розміру, враховуючи положення Закону №213-VIIІ.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Конституції, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно із частиною 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Конституція України у статті 22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Судом встановлено, що станом на січень 2011 року, позивач відповідав усім необхідним умовам щодо отримання довічного грошового утримання, які були передбачені чинними на той час приписами ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону № 2453-VI від 07.07.2010 року, у зв'язку з чим відповідачем було прийнято рішення про призначення та виплату позивачу довічного грошового утримання з січня 2011 року незалежно від заробітку, одержуваного суддею після виходу у відставку.

Відповідачем не оспорюються зазначені позивачем обставини щодо набуття останнім в січні 2011 року права на довічне грошове утримання із досягненням 20 років стажу роботи на посаді судді та подальше отримання позивачем відповідних виплат до моменту обмеження їх розміру через подальші зміни у законодавстві.

Отже, право на довічне грошове утримання у ОСОБА_1 виникло з січня 2011 року, з того часу він отримував довічне грошове утримання незалежно від працевлаштування та доходу, одержуваного ним після виходу у відставку, відмінного від довічного грошового утримання, а тому дії відповідача щодо обмеження при виплаті йому довічного грошового утримання розміром 85 % від призначеного розміру, з вересня 2015 року по грудень 2015 року є звуженням його існуючих прав, а саме: права на соціальний захист, визначеного у статті 46 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, відповідач у порушення зазначених вище конституційних норм обмежив існуюче у позивача право на соціальний захист, а тому суд вважає його дії є протиправними.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Частиною 2 статті 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (п.1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини у 1974 році, у справі Мюллер проти Австрії (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію (в даному випадку довічне грошове утримання судді у відставці є різновидом спеціальної пенсії). Відповідно до змісту статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Оскільки позивач постійно сплачував та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством внески, що не заперечується відповідачем, а тому, на думку суду, дії відповідача є втручанням у право особи на мирне та вільне володіння майном - коштами отримуваними як довічне грошове утримання.

Крім того, ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Обмеження при виплаті довічного грошового утримання у зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри спеціальних юридичних дисциплін навчально-наукового інституту права Національного університету водного господарства та природокористування є прямим порушенням цієї норми, оскільки судді у відставці, які на даний час не працюють, продовжують отримувати довічне грошове утримання у повному розмірі, хоча судді у відставці, які працюють та судді у відставці, які не працюють в однаковій мірі виконували обов'язок зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як зазначалося вище, питання дії законів у часі регламентоване статтею 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому, суд вважає, що дія ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 12.02.2015 року № 192-VIIІ) зі змінами внесеними Законом № 213-VIIІ від 02.03.2015 року, який набрав чинності 01.04.2015 року, не може поширюватись на правовідносини, які виникли до 01.04.2015 року, а отже дії відповідача щодо обмеження при виплаті позивачу довічного грошового утримання у розмірі 85 % від призначеного розміру є протиправними.

При прийнятті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIIІ, яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не було дотримано принципу верховенства права. Так, одночасно з обмеженням пенсій/довічного грошового утримання та зупиненням їх виплат певним категоріям державних службовців, прокурорам та суддям, що мало на меті зменшення витрат з Державного бюджету України, розділом ІІ цього Закону було визнано таким, що втратив чинність пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». Цією нормою законодавець скасував існуючі на 01.04.2015 року обмеження для народних депутатів та інших державних службовців максимального місячного розміру заробітної плати 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а тому обґрунтування рішення щодо обмеження пенсійних виплат фінансовими можливостями держави є досить сумнівним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій з обмеження при виплаті позивачу довічного грошового утримання в розмірі 85 % від призначеного розміру з вересня 2015 року та не спростував доводів позивача.

При вирішенні вимоги позивача в частині протиправності дій відповідача при здійсненні останнім відрахувань сум податку з доходів фізичних осіб з нараховуваного позивачу довічного грошового утримання, компенсації частини коштів довічного грошового утримання утриманих з позивача з вересня 2015 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Тому суд вважає, що для відновлення порушеного права буде доречним і своєчасним вирішення вищезазначених питань одночасно із вимогою про протиправність дій пенсійного фонду.

Листом вих. № 649/04 від 02.02.2016 року, відповідач повідомив позивача про розмір отримуваного останнім довічного грошового утримання, та з наведеного листа позивачу стало відомо про здійснення відповідачем відрахувань податку з доходів фізичних осіб ( 15 %) з довічного грошового утримання.

( а.с.26)

Згідно правової позиції Конституційного Суду України щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007).

Податковим кодексом України передбачено такий об'єкт оподаткування, як загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, у тому числі заробітна плата, та встановлено винятки з оподатковуваних доходів фізичних осіб. Одним з доходів, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню, є щомісячне довічне грошове утримання (підпункт "е" підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та правової позиції Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання ідентичне щомісячному довічному грошовому утриманню та є звільненою від оподаткування виплатою (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011).

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, в системному зв'язку з положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді та одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, що є складовою правового статусу судді і однією з гарантій його незалежності, так і судді у відставці, який одержує таку виплату з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, а відтак суд приходить до висновку, що здійснення відповідачем відрахувань сум податку з доходів фізичних осіб з грошових виплат, отримуваних позивачем у вигляді щомісячного довічного грошового утримання є неправомірним та суперечить підпункту «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 ПК України та рішенню Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011.

Керуючись статтями 8,11,160-163 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо обмеження при виплаті ОСОБА_1, як працюючого судді у відставці довічного грошового утримання в розмірі 85 % від призначеного розміру довічного грошового утримання з вересня по грудень 2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області компенсувати ОСОБА_1, як працюючого судді у відставці, частину коштів довічного грошового утримання, утриманих з нього з вересня 2015 року як такі, що надмірно виплачені.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо здійснення відрахувань сум податку з доходів фізичних осіб з довічного грошового утримання отримуваного ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області компенсувати ОСОБА_1 відраховані з довічного грошового утримання суми податку з доходів фізичних осіб .

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн., що складаються з судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її проголошенні. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуГуц Ф.Л.