Справа № 802/4305/14-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4305/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

15 березня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: Душка В.П.,

представника відповідача: Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення нечинним,

В С Т А Н О В И В :
в грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання нечинним рішення в частині призову на строкову військову службу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що за поясненнями позивача він жодного разу не викликався повісткою до військового комісаріату, в зв`язку з чим йому не надавався військовий квиток, а також мобілізаційний припис, і тому йому не відомо до якої військової частини він належить.

З метою з`ясування вказаних обставин, позивач 04 серпня 2014 року добровільно пішов до Вінницького обласного військового комісаріату, де йому запропонували пройти медичну комісію, яка на думку позивача була проведена формально, після чого йому запропонували піти у в/ч НОМЕР_1 для отримання військового квитка. У військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 виписали військовий квиток, пояснивши, що він призваний на дійсну військову службу.

21 серпня 2014 року, перед прийняттям Військової присяги, позивач написав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з поясненнями, чому він не може прийняти військову присягу. В рапорті позивач зазначив, що є віруючою людиною, і, оскільки присяга приймається зі зброєю в руках, він не може її прийняти, тому що його релігійні переконання не дозволяють йому брати зброю в руки і тим більше вбивати людей. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує також на той факт, що його не призивали до військової служби, і що він не приймав Військової присяги у зв`язку з навчанням. В своєму рапорті зазначив, що він згоден на альтернативну службу, замість військової служби, вважаючи, що таким чином він зможе допомогти Україні (а. с. 5).

21 серпня 2014 року позивач звернувся зі скаргою за фактом бездіяльності військового комісара до заступника військового прокурора Вінницького гарнізону, мотивуючи тим, що його, віруючу людину, неправомірно призвали та намагаються примусити прийняти Військову присягу (а. с. 6,7).

09 вересня 2014 року позивачем було отримано лист-відповідь від військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 на звернення ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про альтернативну службу", альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби, та відповідно до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачається надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації громадян України яким виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням (а. с. 8).

Не погодившись з діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на строкову військову службу, а не на альтернативну, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не підтверджують наявність у нього обставин для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він не довів суду, що належить до діючих згідно із законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю згідно зі ст. 2 Закону України "Про альтернативну службу", а тому у відповідача були відсутні будь-які підстави для прийняття іншого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Згідно з п. 11 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.

Ст. 1 Закону України " Про альтернативну (невійськову) службу" альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

З аналізу вказаної норми встановлено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби.

В той же час, як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про альтернативну (невійськову) службу" право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Ст. 9 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" визначено, що для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

У разі призову на військові збори громадян, які після проходження строкової військової служби набули релігійних переконань і належать до діючих згідно із законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, вони не пізніше семи календарних днів від дня одержання повістки військового комісаріату про призов на військові збори подають особисто до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації заяву про звільнення від призову на ці збори.

Відповідно до п. 2, 3 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 р. №2066, громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії.

На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідне рішення місцевою держадміністрацією.

Таким чином, на альтернативну військову службу направляються громадяни, які особисто заявили про неможливість проходження строкової військової служби шляхом подання відповідних заяв на розгляд до місцевої державної адміністрації з документальним підтвердженням передбачених законом умов.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 не звертався з відповідною заявою до місцевої державної адміністрації. Відповідне рішення про направлення на альтернативну військову службу місцевою державною адміністрацією не приймалось. Позивачем було лише подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про неможливість прийняття Військової присяги без надання відповідних доказів істинності своїх релігійних переконань.

Крім того, колегія суддів під час розгляду справи враховує також те, що ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а саме:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

чоловіки, на утриманні яких перебувають п`ять і більше дітей віком до 16 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання);

жінки, на утриманні яких перебувають діти віком до 16 років (такі жінки можуть бути призвані на військову службу в разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також студенти та аспіранти, які навчаються на денній формі навчання.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, виконання військового обов`язку якими суперечить їхнім релігійним переконанням.

Враховуючи викладене, під час призову позивача на військову службу в порядку мобілізації Вінницький обласний військовий комісаріат діяв відповідно до чинного законодавства України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що Вінницький обласний військовий комісаріат не оформив особової справи позивача, колегія суддів виходить з такого.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2016 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 витребувано для огляду в судовому засіданні особову справу ОСОБА_1 , а ухвалою суду від 01 березня 2016 року вказану особову справу витребувано у військової частини НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 05 лютого 2016 року Вінницький обласний військовий комісаріат повідомив суд про те, що відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 22.01.2002 року №35 "Про затвердження Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу Збройних Сил України та інших військових формувань" обліково-статистичним документом персонально-якісного обліку військовозобов`язаних, де фіксуються його соціально-демаграфічні дані, військовооблікові ознаки та періоди проходження військової служби і служби в запасі є облікова картка.

Листом №549 від 11 березня 2016 року військова частина НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року повідомила суд про те, що відповідно до наказу №0200 від 01.11.1982 року МО СРСР на громадян, що призвані на військову службу під час мобілізації на посади сержантського та рядового складу, особові справи не ведуться.

Постановою Верховної ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" №1545-ХІІ від 12 вересня 1991 року встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Таким чином, законодавством не передбачено ведення особових справ громадян, призваних на військову службу в порядку мобілізації, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Ухвала суду складена в повному обсязі 22 березня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.