Справа № 823/131/16
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року справа № 823/131/16

17 год. 48 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Сосюрі Ф.В.,

за участю: представника позивача Гричаненка О.М. - за довіреністю, представника відповідача Павленко М.В. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

11.02.2016 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» (далі - позивач) з позовною заявою до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач) в якій, з урахуванням заяви від 23.02.2016, просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 14.09.2015 № форми «Р» прийняте ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 642273 грн., у тому числі 513818 грн. за основним платежем, 128455 грн. - за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 14.09.2015 № форми «Р» прийняте ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 662098 грн., у тому числі 529678 грн. за основним платежем, 132420 грн. - за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 14.09.2015 № форми «В4» про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 21965 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що відповідно до додатку до податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) від 14.09.2015 форми «Р» № (розрахунку штрафних санкцій) встановлено збільшення суми грошового зобов'язання в сумі 513818 грн. за основним платежем з яких 23958 грн. за 2012 рік, 9623 грн. за 2013 рік та 480237 грн. за 2014 рік. Застосовано штраф в розмірі 25% всього у сумі 128455 грн.

При цьому представник позивача зазначає, що відповідач в акті перевірки посилається на порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - Кодекс № 2755), але суті допущених порушень не наводить. Відповідачем прийняті декларації за 2012 рік без зауважень, недоліків формування показників не виявлено. Витрати сформовані відповідно до первинних документів реєстр яких наданий для перевірки, недоліків стосовно первинних документів не зазначено. Зазначені обставини відповідають і даним щодо 2013 року. Що стосується порушень, що на думку відповідача були допущені у період з жовтня по листопад у 2014 році у зв'язку із взаємовідносинами з ПП «Міракос-Вест», то позивач зазначив, що господарські операції крім жовтня - листопада 2014 року відбувались і в 2012 році і в 2013 році і в період з січня по грудень 2014 року, проте зауваження до інших періодів у відповідача немає.

Представником позивача також зазначено, що згідно довідки від 17.06.2015 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Міракост-Вест», не було виявлено порушень податкового законодавства, а зокрема було перевірено і господарські операції з ТОВ «Дізарт Плюс», які на думку відповідача, фактично не відбулися.

Щодо ППР від 14.09.2015 № та від 14.09.2015 № , то представник позивача зазначив, що прийняття зазначених рішень зумовлене висновками відповідача щодо безтоварності операцій з ПП «Міракос-Вест» лише щодо періоду за жовтень - листопад 2014 року. Позивач зазначає, що між сторонами укладалися договори в 2012, 2013, 2014 та 2015 роках, на їх виконання відбувались поставки паливо - мастильних матеріалів (ПММ), операції були однотипними, а документи оформлювались однакові і у відповідача немає питань до інших періодів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю з підстав, викладених у запереченні на адміністративний позов та зазначила, що оскаржувані ППР прийнято на підставі акту від 27.08.2015 № 195/23-01-22-01/37610015 про результати документальної планової виїзної перевірки TOB «Дізарт Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначала, що при співставленні даних первинної документації, даних бухгалтерського обліку TOB «Дізарт Плюс» та даних податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2012 рік, 2013 рік та 2014 рік встановлено заниження показника у рядку 02 декларацій «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг))» на суму 221716 грн., 43250 грн. та 196025 грн. відповідно. Показник у рядку 03 «Інші доходи» відповідної декларації завищено на 269204 грн.

Також, представником відповідача зазначено, що позивачем завищено суми податкового кредиту з ПДВ в деклараціях за жовтень та грудень 2014 року на 549 304 грн. внаслідок відображення в обліку взаємовідносин з ПП «Міракос Вест», реальність здійснення яких не підтверджена. Недоплата позивачем ПДВ до бюджету за грудень місяць 2013 року склала 1 542 грн., за вересень місяць 2014 року - 797 грн., за жовтень місяць 2014 року - 527 339 грн. та завищено від'ємне значення ПДВ за грудень місяць 2014 року на 21 965 грн.

Представником відповідача наголошено, що в порушення умов договорів та Інструкції про порядок реєстрації виданих повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.96 № 99 відсутні докази виписки довіреності або довіреностей на одержання товару від ПП «Міракос Вест» в жовтні - листопаді місяці 2014 року. Для перевірки не було надано паспорти (сертифікати якості) заводу - виробника відповідних нафтопродуктів, що унеможливлює встановлення реального походження продукції начебто отриманої від ПП «Міракос Вест».

Відповідач вважає, що встановленні під час перевірки факти та обставини свідчать про відсутність у ТОВ «Дізарт Плюс» належних документальних доказів реального здійснення господарських операцій з ПП «Міракос Вест».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позиції сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

TOB «Дізарт Плюс» (ідентифікаційний код 37610015) зареєстровано як юридичну особу 22.03.2011 (а.с.77)

Судом при вирішенні справи застосовується законодавство України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Кодексом № 2755.

Статтею 15 Кодексу № 2755-VI визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Відповідно до ст. 9 Кодексу № 2755-VI податок на додану вартість та податок на прибуток належать до загальнодержавних податків і зборів. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 180 Кодексу № 2755-VI платник ПДВ це будь-яка особа, яка провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст. 183 цього розділу.

За приписами пп. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 Кодексу № 2755-VI платниками податку на прибуток - резидентами є, зокрема суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті. Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу № 2755-VI об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Кодексу №2755-VI, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75 Кодексу № 2755-VI визначені види перевірок.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Кодексу № 2755-VI контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. В пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Кодексу № 2755-VI зазначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків, та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською діяльністю в розумінні пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755 є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі ст. 1 Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Дізарт Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 за результатами якої встановлено порушення:

- пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1, п. 137.4 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.10.2, пп. 138.10.3, пп.138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу № 2755-VI в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 513818 грн., а саме занижено за 1 кв. 2012 року на суму 55533 грн., занижено за півріччя 2012 року на суму 76631 грн., занижено за 3 квартал 2012 року на суму 72907 грн., занижено за 2012 рік на суму 23958 грн., занижено за 2013 рік на суму 9623 грн., занижено за 2014 рік на суму 480237 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 Кодексу № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 529678, в тому числі за грудень 2013 року на суму 1542 грн., за вересень 2014 року на суму 797 грн., за жовтень 2014 року на суму 527339 грн. та зменшено від'ємне значення за грудень 2014 року в розмірі 21965 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 Кодексу № 2755-VI в частині повноти нарахування військового збору при виплаті працівникам заробітної плати. В результаті визначено суму грошового зобов'язання по військовому збору в розмірі 2072 грн.;

- п. 51.1 ст. 51 та п. 176.2 «б» ст. 176 Кодексу № 2755-VI, в результаті подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку інформації в Податкову розрахунку за формою № 1- ДФ, в результаті застосовано штраф в розмірі 1020 грн.

Зазначені порушення зафіксовано в акті від 27.08.2015 №195/23-01-22-01/37610015 (а.с.89-114 т.2).

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято: ППР від 14.09.2015 № форми «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 642273 грн., у тому числі 513818 грн. за основним платежем, 128455 грн. - за штрафними санкціями (а.с.10 т.1); ППР від 14.09.2015 № форми «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 662098 грн., у тому числі 529678 грн. за основним платежем, 132420 грн. - за штрафними санкціями (а.с.11 т.1); ППР від 14.09.2015 № форми «В4» про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 21965 грн. (а.с.12 т.1).

Позивач, не погодившись із прийнятими ППР оскаржив їх у адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження ДФС України доручено ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області документальної позапланової перевірки ТОВ «Дізарт Плюс» з питань, що стали предметом оскарження за участі працівників ГУ ДФС у Черкаській області. Результати перевірки з висновками ГУ ДФС у Черкаській області, з урахуванням результатів перевірки, надати ДФС України до 15.01.2016.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Дізарт Плюс» з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 посадовою особою, що проводила перевірку зроблено висновок, що документальною позаплановою перевіркою не встановлено відхилень з результатами планової документальної перевірки ТОВ «Дізарт Плюс», оформленої актом від 27.08.2015 № 195/23-01-2-01/3760015 щодо визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток та щодо визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість. Зазначений висновок було відображено у акті перевірки від 18.01.2016 № 7/23-01-22-01/37610015.

У подальшому ППР від 14.09.2015 № , ППР від 14.09.2015 № та ППР 14.09.2015 № залишено без змін.

Відповідно до п. 135.2 ст. 135 Кодексу № 2755-VI доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Пунктом 135.4 ст. 135 Кодексу №2755-VI визначено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно положень п. 137.1 ст. 137 Кодексу № 2755-VI дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу (п. 137.4 Кодексу № 2755-VI).

Пунктом 138.2 ст. 138 Кодексу № 2755-VI визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Кодексу № 2755-VI визначено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Кодексу № 2755-VI визначено, що до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством належать: загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судах; плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно із пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Кодексу № 2755-VI до витрат на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг належать: витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За приписами пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Кодексу № 2755-VI до фінансових витрат, належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку);

Відповідно до пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу № 2755-VI витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення;

Пунктом 185.1 ст. 185 Кодексу № 2755-VI визначено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Кодексу № 2755-VI датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Кодексу № 2755-VI база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених ст. 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень ст. 189 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Кодексу № 2755-VI право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в І разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Кодексу № 2755-VI податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Кодексу № 2755-VI не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Кодексу № 2755-VI платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. За приписами п. 201.2 ст. 201 форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту та для врахування відповідних витрат при обчисленні об'єкта оподаткуванні податком на прибуток підприємства є факт придбання товарів та послуг із метою їх використанні в господарській діяльності, який повинен бути підтверджений належним чином складеними первинними документами.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011 № 742 1/13-1, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Основними видами діяльності ТОВ «Дізарт Плюс» за КВЕД є: 46.71 - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.77 т.1).

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що ТОВ «Дізарт Плюс» є платником податку на прибуток та податку на додану вартість.

Судом в судовому засіданні досліджено копії декларацій позивача з податку на прибуток за 2012, 2013, 2014 роки (звітні та уточнюючі) (а.с.91-135 т.1) та з податку на додану вартість за 2014 (а.с.136-174 т.1) та встановлено, що зазначені декларації було прийнято контролюючим органом без зазначень жодних недоліків або невідповідностей.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Дізарт Плюс» (покупець) та ПП «Міракос-Вест» (продавець) було укладено договори поставки від 23.02.2012 № 43 (а.с.175-177) та від 18.01.2013 № 30 (а.с.178-180), відповідно до умов яких, продавець зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах та у строки, обумовлені цими договорами та додатковими угодами до них. Відповідно до зазначених договорів передача покупцю партії товару здійснюється зі складу продавця на умовах - самовивозу, автомобільним транспортом (бензовозами) Покупця. За узгодженням Сторін поставка товару може здійснюватися транспортом продавця з покладенням витрат на транспортування. Відвантаження товару здійснюється продавцем лише при наявності у покупця оригіналу належним чином оформленої довіреності на отримання товару.

На виконання зазначених договорів були видані видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату та податкові накладні.

На отриманий товар наявні сертифікати відповідності та паспорти якості (а.с.224-233 т.1).

Окрім того, у самому акті від 18.01.2016 №7/23-01-2-01/37610015 зазначено, що в ході позапланової виїзної перевірки ТОВ «Дізарт-Плюс» надано журнал реєстрації довіреностей.

Також, судом досліджено, що 17.06.2015 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області складено довідку про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Міракос Вест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 01.10.2014 по 31.11.2014, з 01.01.2015 по 31.01.2015, за результатами якої складено довідку від 17.06.2015 № 207/10-13-22-05/37866412 (а.с.235 т.1 - а.с.48 т.2). У вказаній довідці зазначено, що перевіркою встановлено відображення в податковому обліку результатів господарських відносин ПП «Міракос-Вест» із контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за період з 01.10.2014 по 30.11.2014, з 01.01.2015 по 31.01.2015, їх вид, обсяг та повнота. Зокрема, було перевірено і господарські операції, які відповідачем визнаються такими, що не відбулися.

Згідно ст. 86 Кодексу № 2755-VI визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення пі д час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Суд зазначає, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Таку правову позицію висловив ВАСУ в ухвалі від 17.11.2014 по справі № К/800/31989/14.

Також, судом досліджено акти звіряння взаємних розрахунків між позивачем та ПП «Міракос-Вест» за лютий - грудень 2012 (а.с.244-247 т.4), за 2013 рік (а.с.248-251 т.4) та за 2014 рік (а.с.252-254 т.4). Відповідно до зазначених актів розбіжності між позивачем та його контрагентом ПП «Міракост-Вест» відсутні, що також підтверджує реальність здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів визнання недійсними договорів, укладених між ТОВ «Дізарт Плюс» та ПП «Міракос-Вест», та/або доказів визнання у встановленому законодавством порядку фіктивності господарської діяльності ТОВ «Дізарт Плюс» та/або ПП «Міракос-Вест». На момент здійснення господарських операцій, що не визнаються відповідачем ПП «Міракос-Вест» було зареєстровано юридичною особою, мало статус платника ПДВ. Відомості, що могли б свідчити про недобросовісність контрагента у ЄДР були відсутні.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/1 1/13-1

З викладеного вбачається, що факт реальності здійснення господарських операцій підтверджується наданими позивачем до перевірки договорами, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, та ін.

Зазначені документи, повністю відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону Закон № 996-XIV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (товариства), від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд зазначає, що рішенням ЄСПЛ від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії, яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду і прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, еони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок па пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В зв'язку з цим судом запропоновано особам, які беруть участь у справі, подати докази і з власної ініціативи витребувано докази, яких, на думку суду, не вистачало для вирішення справи (ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України 1. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_4 - посадова особа, яка проводила документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Дізарт Плюс» з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом перевірки від 18.01.2016 № 7/23-01-22-01/37610015. Свідок у судовому засіданні пояснив, що відмінності пакету документів (податкових і видаткових накладних, ТТН та ін.) по взаємовідносинах ТОВ «Дізарт Плюс» та ПП «Міракост-Вест» за січень 2014 року та за жовтень - листопад 2014 року не було, проте перевіряючий дійшов висновку про фіктивність зазначених операцій у зв'язку із наявністю податкової інформації щодо спектру фінансового - господарської діяльності ПП «Міракос Вест».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх, належних, беззаперечних доказів у обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються заперечення.

Судом встановлено, і не спростовано відповідачем, що здійснення господарських операцій позивачем за перевіряємий період підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а отримання послуг пов'язане з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Враховуючи викладене, дослідивши обставини і докази адміністративної справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, враховуючи доводи сторін суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 14.09.2015 № форми «Р».

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 14.09.2015 № форми «Р».

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 14.09.2015 № форми «В4».

Стягнути з державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 39497534) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 168, ідентифікаційний код 37610015) судові витрати із сплати судового збору, відповідно до задоволених позовних вимог, у сумі 19895 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 04 коп. сплачених відповідно до платіжного доручення від 03.02.2016 № 2118.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 21.03.2016.