Справа № 2а-537/10
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2016 р. м. Київ К/800/38604/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2010 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України (далі - УПФУ) в Суворовському районі м. Одеси про визнання протиправними дій та зобов'язання перерахувати пенсію,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про перерахунок пенсії. Позивач зазначив, що він є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує державну та додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ). Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачуваних пенсій не відповідають розмірам, встановленим цим Законом, та на відмову відповідача привести їх у відповідність з вимогами Закону №796-ХІІ, просив суд визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати останнього провести перерахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2009 року.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФУ в Суворовському районі м. Одеси і зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_4 перерахунок раніше призначеної державної та додаткової пенсії як інваліду 2 групи у відповідності до вимог статті 50 та частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2003 року включно виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком за відповідні періоди та сплатити частину недоотриманої пенсії. Зобов'язано УПФУ в Суворовському районі м. Одеси здійснити позивачу перерахунок раніше призначеної державної та додаткової пенсій як інваліду 2 групи відповідно до вимог статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії за віком 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком в період з 01 січня 2004 року по 18 жовтня 2007 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність за відповідні періоди та сплатити частину недоотриманої пенсії. Зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок раніше призначеної додаткової пенсії як інваліду 2 групи у відповідності до вимог статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком в період з 19 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року та в період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність за відповідні періоди та сплатити частину недоотриманої пенсії. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішення апеляційного суду і зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судами не враховано норми матеріального права.

В запереченнях на скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи від захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пенсія позивачу в період з 01 січня 1998 року по 18 жовтня 2007 року нараховувалась відповідно до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 19 жовтня 2007 року позивача, за його особистою заявою, переведено з одного виду пенсійного забезпечення на інший і призначена пенсія за пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розрахунок пенсії позивачу з 1999 року відповідач проводив, виходячи з установленого постановами Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у 1999-2009 роках при визначенні розмірів пенсій позивачеві застосуванню підлягали статті 50 та 54 Закону № 796-ХІІ, а не наведені постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Разом з тим, ОСОБА_4 звернувся до суду 01 березня 2010 року за захистом порушених прав за період з 01 вересня 1999 року.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 100 КАС України в редакції, що діяла на час вирішення судом першої інстанції справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

На час вирішення спору пропущення строку звернення до суду без поважних причин було самостійною підставою для відмови в позові, якщо на цьому наполягала одна із сторін.

З матеріалів справи видно, що УПФУ в Суворовському районі м. Одеси вказувало на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не досліджував питання щодо дотримання строку звернення до суду та поважність причин його пропуску.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відповідно до статті 100 КАС України відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду.

Проте, з такими висновками апеляційного суду погодитися не можливо.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час розгляду апеляційний судом справи, статтею 100 КАС України було встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, апеляційним судом не правильно застосовані наслідки пропуску строку звернення до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що права позивача підлягають захисту з березня 2010 року.

Як зазначалось ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 01 березня 2010 року, тобто його вимоги підлягають задоволенню у межах строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС України, станом на 01 березня 2010 року, а саме: за 1 рік.

Також апеляційний суд не перевірив обставини, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом своїх прав.

Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак