Справа № 2а-3548/10/1970
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/35411/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Шумського районного центру зайнятості Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року в справі за позовом Шумського районного центру зайнятості Тернопільської області до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом та зазначав, що в жовтні 2008 року відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. У результаті проведеної у серпні 2010 року перевірки встановлено, що на час звернення до центру зайнятості ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте не вказав на цю обставину, яка унеможливлювала отримання зазначеної допомоги. Посилаючись на порушення вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» просив стягнути виплачену допомогу по безробіттю в сумі 5 919,36 грн. за період з 13 жовтня 2008 року по 08 жовтня 2009 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року, позов задоволено частково: стягнуто 1 290,32 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 жовтня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Шумського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та зазначив, що не працює, не є суб'єктом під-приємницької діяльності та пенсію не отримує. Наказом від 13 жовтня 2008 року надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до наданої державним реєстратором Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області інформації ОСОБА_4 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 03 лютого 2006 року по 30 грудня 2008 року, про що не повідомив позивача.

Наказом Шумського районного центру зайнятості від 19 серпня 2010 року зобов'язано ОСОБА_4 повернути допомогу по безробіттю у сумі 5 919,36 грн. за період перебування на обліку з 13 жовтня 2008 року по 07 жовтня 2009 року. Проте у добровільному порядку кошти не були повернуті.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з відповідача необхідно стягнути кошти, отримані як допомога по безробіттю, в період коли він отримував цю допомогу та одночасно був зареєстрований як фізична особа-підприємець - з 13 жовтня по 30 грудня 2008 року, в сумі 1 290,32 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Наведений перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень, є вичерпним.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, чинного на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши допомогу по безробіттю, ОСОБА_4 набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Оскільки у даній справі спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на виплачену центром зайнятості допомогу по безробіттю у сумі 5 919,36 грн. та стягнення цієї суми з нього, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року по справах №21-2209а15 та №21-1884а15.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства це є підставою для закриття провадження у справі.

Суди попередніх інстанцій прийшли до помилкового висновку про необхідність перевірки правомірності дій відповідача та вирішення справи по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шумського районного центру зайнятості Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: