Справа № 816/931/15-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2016 р. м.Київ К/800/34948/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю прокурора - Зарудяної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у справі за позовом Прокурора Чутівського району Полтавської області до Відділу освіти Чутівської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року прокурор Чутівського району Полтавської області звернувся з позовом до Відділу освіти Чутівської районної державної адміністрації, у якому просив зобов'язати відповідача привести процес навчання 110 учнів недоукомплектованих класів загальноосвітніх навчальних закладів району у відповідність до норм чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що процес навчання учнів у загальноосвітніх навчальних закладах Чутівського району не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на території вказаного району функціонують 40 ненаповнених класів (кількість учнів у класі становить менше 5 осіб), чим порушено права учнів загальноосвітніх навчальних закладів району на належні умови для здобуття повної загальної середньої освіти.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із необґрунтованості позовних вимог, оскільки відділом світи Чутівської РДА права та законні інтереси учнів, які навчаються у загальноосвітніх закладах Чутівського району, не порушуються.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Заступник прокурора Харківської області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі прокурор зазначає про невідповідність висновків судів вимогам Закону України «Про загальну середню освіту» та Положення про індивідуальну форму навчання загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженого Міністерством освіти від 20 грудня 2002 року №732, протиправну бездіяльність відповідача щодо незабезпечення права громадян на освіту та на належні умови здобуття загальної середньої освіти.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеним прокуратурою Чутівського району Полтавської області в порядку нагляду і застосування законів опрацювання стану дотримання органами місцевого самоврядування та органами державної влади вимог законодавства, пов'язаного з охороною дитинства, права на загальну середню освіту та забезпечення належних умов навчання та виховання дітей, встановлено, що процес навчання учнів у загальноосвітніх навчальних закладах не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме у Вільховатській ЗОШ І-ІІ ступенів в 3 класі рахується 4 учня, в 7 класі - 2 учня, в 8 класі - 1 учень; у Водянській ЗОШ І-ІІ ступенів в 1 класі - 3 учня, в 2 класі - 4 учня, в 4 класі - 3 учня, в 5 класі - 3 учня, в 7 класі - 2 учня, в 9 класі - 4 учня; в Іскрівській ЗОШ І-ІІ ступенів у 2 класі - 3 учня, в 3 класі - 4 учня, в 4 класі - 1 учень, у 5 класі - 4 учня, в 6 класі - 1 учень, в 9 класі - 4 учня; у Смородщинській ЗОШ І-ІІ ступенів в 1 класі - 3 учня, в 2 класі - 2 учня, в 3 класі - 1 учень, в 4 класі - 4 учня, в 5 класі - 1 учень, в 6 класі - 1 учень, в 8 класі - 1 учень; у Новофедорівській ЗОШ І-ІІ ступенів в 2 класі - 4 учня, в 5 класі - 3 учня, в 6 класі - 3 учня, в 9 класі - 3 учня; у Черняківській ЗОШ І-ІІ ступенів в 6 класі - 1 учень; у Василівській ЗОШ І-ІІІ ступенів в 4 класі - 3 учня; у Войнівській ЗОШ І-ІІІ ступенів в 6 класі - 2 учня, в 9 класі - 4 учня, в 10 класі - 4 учня; у Новокочубеївській ЗОШ І-ІІІ ступенів в 4 класі - 3 учня; у Сторожівській ЗОШ І-ІІІ ступенів в 4 класі - 4 учня, в 8 класі - 4 учня, в 9 класі - 3 учня, в 10 класі - 4 учня; у Флорівській ЗОШ І ступеня в 2 класі - 1 учень; у Червонянській ЗОШ І ступеня в 1 класі - 2 учня, в 2 класі - 4 учня, в 4 класі - 2 учня, що є порушенням ч.ч.1, 2 ст.14 Закону України «Про загальну середню освіту».

Також встановлено, що Відділом освіти Чутівської районної державної адміністрації навчання організовано таким чином, що на окремих заняттях учні різних класів об'єднуються в групи та під час комбінування класів, кількість учнів в групі перевищує 5 осіб, що є порушенням п.2.10 наказу Міністерства освіти і науки України від 20 грудня 2002 року №732 «Про затвердження Положення про індивідуальну форму навчання в загальноосвітніх навчальних закладах». Так, в 3 класі Флорівської ЗОШ І ступеня навчаються 5 учнів, в 2 класі - 1 учень, тобто на спільних заняттях чисельність групи перевищує максимум, встановлений п.2.10. Аналогічна ситуація наявна при комбінуванні 17 класів (1 - 4 класи) в загальноосвітніх навчальних закладах району.

Крім того, учні недоукомплектованих старших класів (з 5 по 11) також на окремих заняттях об'єднуються в групи з іншими класами, хоча така форма навчання відповідно до п.2.10 Положення передбачена виключно для учнів 1-4 класів. Так, в Смородщинській ЗОШ І-ІІ ступенів в 5, 6, 8 класах навчаються по 1 учню, як наслідок, на непрофільних заняттях вони об'єднуються в одну групу. Аналогічна ситуація наявна при комбінуванні 18 класів (5-11 класи) в загальноосвітніх навчальних закладах району.

Колегія суддів вважає рішення судів попередніх інстанцій по суті спору щодо відмови у задоволенні позовних вимог передчасними та невірними, оскільки судами неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам та положенням законодавства, що підлягають застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про загальну середню освіту» навчально-виховний процес у загальноосвітніх навчальних закладах здійснюється за груповою та індивідуальною формами навчання, положення про які затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Як встановлено ч.2 ст.14 Закону України «Про загальну середню освіту», у загальноосвітніх навчальних закладах, розташованих у селах, селищах, кількість учнів у класах визначається демографічною ситуацією, але повинна становити не менше п'яти осіб. При меншій кількості учнів у класі заняття проводяться за індивідуальною формою навчання.

Отже, закон чітко встановлює обов'язковість впровадження індивідуальної форми навчання у загальноосвітніх закладах сіл та селищ у разі, якщо кількість учнів у класі складає менше 5 осіб.

Відповідно до п.1.2 Положення про індивідуальну форму навчання в загальноосвітніх навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20 грудня 2012 року №732, зареєстровано в Міністерстві юстиції 08 січня 2003 року за № 9/7330 (далі - Положення №732), індивідуальне навчання в системі загальної середньої освіти є однією з форм організації навчально-виховного процесу і впроваджується для забезпечення права громадян на здобуття повної загальної середньої освіти з урахуванням індивідуальних здібностей та обдарувань, стану здоров'я, демографічної ситуації, організації їх навчання.

Пунктом 1.6 Положення №732 визначені підстави для організації індивідуального навчання, якими є:

- заяви батьків або осіб, які їх замінюють;

- наказ директора навчального закладу;

- погодження місцевого органу управління освітою.

Відповідно до п.1.7 Положення № 732 право на індивідуальне навчання мають, зокрема, учні, які проживають у селах і селищах (коли кількість учнів у класі становить менше 5 осіб).

Висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у відділу освіти підстав для організації індивідуального навчання дітей з посиланням на неподання батьками учнів або особами, що їх замінюють заяв про організацію індивідуального навчання або скарг щодо неналежної організації навчального процесу колегія суддів вважає помилковим.

Відповідна заява батьків або осіб, що їх замінюють, визначена як одна з підстав переведення учня на індивідуальну форм навчання виходячи із конкретної ситуації, а не як обов'язкова умова.

Невжиття передбачених законом заходів щодо організації індивідуального навчання учнів за наявності встановлених законом підстав, а саме кількості учнів у класах менше п'яти, свідчить про бездіяльність як директора навчального закладу, так і органу управління освітою.

Пунктом 2.4 Положення №732 передбачено, що індивідуальне навчання учнів, які проживають у селах і селищах (коли кількість учнів у класі становить менше 5 осіб), організовується за індивідуальним навчальним планом, затвердженим місцевим органом управління освітою (з початку навчального року).

Індивідуальні навчальні плани складаються на основі типових навчальних планів, затверджених Міністерством освіти і науки України. Освітній рівень учнів, які навчалися за індивідуальною формою, має відповідати вимогам Державного стандарту загальної середньої освіти. Виконання індивідуального навчального плану та програм, досягнення учнів у навчанні фіксуються в окремих журналах встановленого зразка (п.п.2.8, 2.9 Положення № 732).

Вищенаведені обставини та положення законодавства судами попередніх інстанцій не враховані, як і не надано оцінки відповідності організації навчального процесу вимогам законодавства з урахуванням норми п.2.10 Положення №732, яким передбачено, що у разі здійснення індивідуального навчання за однотипними індивідуальними навчальними програмами, учнів 1 - 4-х класів на окремих заняттях можна об'єднувати в групи чисельністю не більше 5 осіб.

Отже, допускається об'єднання учнів у групи, проте не більше по 5 осіб, лише учнів 1 - 4 класів, за умови затвердження індивідуального навчального плану, на окремих заняттях.

Прокурор у позовній заяві, з урахуванням встановлених при проведенні перевірки обставин, зазначає, що відповідно до затвердженої мережі установ освіти Чутівського району (рішення заступника голови Чутівської районної ради Полтавської області від 23 вересня 2014 року «Про затвердження мережі та контингентів учнів загальноосвітніх шкіл, мережі навчання працюючої молоді на 2014-2015 навчальний рік») в комбіновані класи об'єднано учнів різних класів, в тому числі і старших (з 5 по 11), за відсутності індивідуальних планів навчання; загальна кількість учнів у класах внаслідок такого об'єднання склала більше 5 осіб.

Судами попередніх інстанцій вказані доводи прокурора не перевірні, а саме не досліджено та не встановлено підстави та порядок функціонування класів-комлектів відповідно до Закону України «Про загальну середню освіту», не досліджені обставини щодо відповідності їх створення положенням чинного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанції не перевірили та не надали належної оцінки фактичним обставинам справи, що не дає можливості суду касаційної інстанції визначитися у правильності висновків судів першої і апеляційної інстанцій.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як встановлено ч.4 ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Виходячи із вищенаведених положень закону, завдань та принципів адміністративного судочинства, права та інтереси особи підлягають захисту/відновленню адміністративним судом шляхом вирішення спору по суті виходячи із заявлених позовних вимог. Встановивши факт порушення, суд має визначити відповідні правові наслідки цього порушення, визнавши рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень - відповідача у справі, протиправними, та встановити заходи щодо захисту/відновлення порушеного права, скасувавши або визнавши нечинним оскаржуване рішення відповідача чи окремих його положень або зобов'язавши відповідача вчинити певні дії. При цьому, передбачені законом, заявлені позивачем та визначені судом способи захисту/відновлення порушеного права мають відповідати характеру порушення/обмеження цих прав, а рішення суду по суті позовних вимог має містити конкретні приписи щодо усунення порушення відповідачем як особою, яка таке порушення допустила.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент вчинення оскаржуваних дій, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Заявлені прокурором вимоги щодо зобов'язання відповідача привести процес навчання 110 учнів недоукомплектованих класів загальноосвітніх навчальних закладів району у відповідність до норм чинного законодавства є неконкретизованими, прокурором не зазначено, які саме дії належить вчинити відповідачу з метою усунення порушень або захисту (відновлення) прав. Судами при вирішенні спору вказані обставини також не встановлювалися, зміст позовних вимог не з'ясовано.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді