Справа № 2-а-12894/11
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2011-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Кагарлик адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області на бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області та управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області щодо перерахунку та виплати недоотриманої пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 просить суд визнати дії відповідача 1, відповідача 2, такими що були здійснені зазначеними відповідачами без урахування вимог ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України ст. 268 ЦК України відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та нарахуванні й виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов'язати відповідача 1 провести перерахунок та виплату їй, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 30% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - за період з 19. 05. 1993 р. по момент винесення рішення з урахуванням проведених виплат, зобов'язати відповідача 1 усунути порушення, а саме призначити (встановити) мені, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 30% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно вимог ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. № 796-ХІІ і виплачувати щомісячно в подальшому, зобов'язати відповідача 2 усунути порушення і провести перерахунок згідно ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з 22. 11. 1992 року по теперішній час з урахуванням проведених виплат, зобов'язати відповідача 2 призначити (встановити) їй, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії, щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ і виплачувати в подальшому, стягнути на її користь,згідно ст. 90, 94 КАС України, кошти, затрачені мною на правову допомогу в розмірі 500,00 (п'ятсот) грн., посилаючись на те, що вона ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача 1. Також має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії видане 22.11.1992 р.

Вона, як особа, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, маю право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, (надалі Закон № 796-ХХІІ).

Згідно ст. 50 Закону про ЧАЕС особам, віднесеним до II категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На даний час вона отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в значно нижчому розмірі, в зв'язку з чим звернулася до відповідача 1 із заявою про проведення перерахунку додаткової пенсії відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ.

Вона отримує щорічну допомогу на оздоровлення в значно нижчому розмірі ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв'язку з чим було звернення до відповідача 2 із заявою про проведення перерахунку розміру нарахованої мені щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

Відмову у проведенні перерахунку вважає протиправною, оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії застосуванню підлягає стаття 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996 року), а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Додатково хоче зазначити, що по розгляду судами аналогічних справ є практика, в якій Верховним судом України та Вищим адміністративним судом України підтримується положення пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та вказується, що застосуванню підлягають статті Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України.

Як визначає ця норма, приведена вище - не поширюється позовна давність на вимоги щодо відшкодування шкоди заподіяної державою при прийнятті нормативно-правового акту визнаного незаконним та і в Преамбулі і в ст..1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава визнає, що вона відшкодовує шкоду внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що відповідно до норми ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» і Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права, які застосовують суди.

Отже, пенсії та соціальні виплати відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини є власністю в розумінні ст. 1 Першого Протоколу Конвенції таким чином в контексті п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюється позовна давність на відшкодування шкоди при перерахуванні і призначені та виплати пенсій і соціальних виплат внаслідок якщо таке нарахування або виплата здійснювалася на підставі нормативно-правового акту визнаного незаконним.

Також, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначається, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Для звернення до суду з метою забезпечення належного захисту своїх прав на підставі ст. 16 КАС України вона була вимушена користуватися платними послугами юристів. На даний час нею сплачено ТОВ «Надія» 500 гривень 00 коп. за надання консультативно-правових послуг, у тому числі інформування та консультування, складання та подання заяв до відповідачів, складання та подання адміністративного позову з необхідними додатками до суду, що підтверджується договором, рахунком, квитанціями та актом, які додаються до даного позову.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони судового процесу. А відповідно до ст. 94 КАС України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України або місцевого бюджету.

Тому вважає, що понесені нею витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані їй за судовим рішенням за рахунок відповідачів.

Представник відповідача в особі Управління праці та соціального населення у Ржищівському районі Київської області подала до суду заперечення, в якому відхиляє позовну вимогу позивача з наступних підстав. В своїй роботі УПСЗН керується Конституцією України, Законами України " Про місцеве самоврядування", " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постановами КМУ, розпорядженнями Головного управління праці та соціального захисту населення, положенням про УПСЗН, посадовими інструкціями, та іншими нормативними актами. Дійсно 27.10.2011 року з письмовою заявою за №816 звернулася до УПСЗН громадянка ОСОБА_1 про виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення. На дану заяву було надано письмову відповідь (№1784 від 14.11.2011 р.) про виплату таких коштів. Відповідно до Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ст. 48 "Компенсація за шкоду заподіяну здоров"ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім"ям за втрату годувальника" громадянам, які постійно проживали у зоні безумовного ( обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення щорічна допомога на оздоровлення не передбачена. Отже Ржищівське УПСЗН діє в правових нахилах, ніяким чином не порушуючи вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася та подала до суду заперечення, в якому позов ОСОБА_1 не визнала та просила її позов залишити без задоволення з наступних підстав. Управлінням Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі додаткова пенсія позивачу виплачується в тому обсязі, які були виділені Головному Управлінню для даного виду виплати. Позивач перебуває на обліку в Управлінні, має статус потерпілої другої категорії внаслідок аварії на ЧАЕС. В своєму позові позивач посилається на 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та просить зобов'язати УПФУ у Кагарлицькому районі провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком (ст.51), а також проводити щомісячну її виплату, перераховуючи в залежності від зміни розміру мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон) пенсії особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю. Статтею 62 Закону № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Додаткова пенсія, особам віднесеним до 2 категорії (ст.51) встановлена в розмірі 15% від прожиткового мінімуму для непрацездатних: з 01.04.2011 року - 114,60 грн. ( 764 х 15%), з 01.10.2011 року - 117,60 грн. ( 784 х 15%). Відповідно і позивачу додаткова пенсія були перерахована та щоразу змінювалась при збільшенні прожиткового мінімуму. 14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3149-VI "Про внесення змін до Державного бюджету України на 2011 рік" (набрав чинності 19.06.2011 року), яким встановлено, зокрема, що норми і положення ст. 39,50,51,52,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Тобто, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. На виконання п.7 вище зазначеного Закону Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету" від 06.07.2011 року (набрала чинності 23.07.2011 року), згідно з якою, зокрема, визначено і розміри пенсій відповідно до ст.39,50,51,52,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевага надається тій з них, що прийнята пізніше. В даному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14.06.2011 року № 3149-VI та Постанова Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745. Постановою №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету" від 06.07.2011 року (набрала чинності 23.07.2011 року) передбачена додаткова пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15% від прожиткового мінімуму для непрацездатних. Отже, вимоги позивача про зобов'язання проводити щомісячну виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком не може бути задоволена, оскільки Законом України від 14.06.2011 року № 3149-VI та Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 чітко визначені розміри, які на даний час і виплачуються позивачу, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області на бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області та управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області в частині вимог за період з 21.11.1992 р. по 17.05.2011 р., залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 є ліквідатором ІІ категорії.

Відповідно до вимог ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пятьох мінімальних заробітних плат.

Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА виплатило позивачу у 2011 р. допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в 2011 р. 120 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд прийшов до такого висновку, що при вирішенні даних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постановами КМ України. Пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно правові акти будь якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп визнано неконституційними п. 28 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесенні зміни в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У цьому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначається, що Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів та при прийнятті Закону України «Про Державний Бюджет України» мають бути дотриманні принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збереженні пільги, компетенції і гарантії.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (Стаття 113 в редакції Закону N 2222-IV від 08.12.2004).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.. 48 ч. 4 п. 3 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (частина 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, надається одна з них за вибором особи (частина пята статті 48 із змінами, внесеними згідно із Законами № 563XIV від 25.03.99, № 2638ІП від 11.07.2001р.).

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (статтею 48 доповнено частиною сьомою згідно із Законом № 230/96 ВР від 06.06.96 р.).

Відповідно до вимог ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пять мінімальних заробітних плат.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» » від 05 жовтня 2006 року за № 231 V: «доповнити статтею 71 такого змісту: Стаття 71. особливості внесення змін до цього Закону. Дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону», а згідно п. 2 прикінцевих положень:

«Забезпечення проведення перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до цього Закону».

Питання одноразової допомоги на оздоровлення згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вже неодноразово розглядались і вирішені найвищими судовими інстанціями держави.

Судова практика показує, що його заява стосовно перерахунку грошової допомоги на оздоровлення є справедливою і цілком обґрунтованою.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Зі вмісту вимог вказаного Закону не вбачається будь яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 XII.

Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України № 836, а ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає за необхідне зобовязати Управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області зробити перерахунок та виплату належної суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2011 рік, з урахуванням вже виплаченої суми.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Судом з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, 2-ї категорії.

Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України.

Згідно ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту. Згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 2 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно підпункту 13 пункту 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому на даний час позивачу призначена додаткова пенсія в розмірі 117,60 грн.

Вказана норма Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а саме положення статті 67 розділу І, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до цього втратила чинність і норма Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині, яка стосується вищевказаного розміру додаткової пенсії особі, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішені даного спору підлягає застосуванню ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком.

П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, помилковим посилання представника відповідача на те, що розмір додаткової пенсії, передбаченої Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62, 67 цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом.

Враховуючи наведене та спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобов'язати провести нарахування / перерахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності невиплати позивачу додаткової пенсії згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18.05.2011 року.

З огляду на викладене дії управління ПФУ в Кагарлицькому районі Київської області щодо невиплати позивачу додаткової пенсії, передбаченої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18.05.2011 року, суд вважає неправомірними.

Таким чином, суд вважає, що відповідача слід зобовязати нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 додаткову пенсію у вказаних розмірах, що передбачених ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18.05.2011 року по 22.07.2011 року з урахуванням проведених виплат за ці періоди.

Щодо позовних вимог позивача по ст.. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.07.201 року, то вони не підлягають до задоволення і суд в цій частині вимог позивачу відмовляє з наступних підстав.

Законом України № 3491-VI від 14 червня 2011 року „Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", що набрав законної чинності 19 червня 2011 року до Закону України від 23 грудня 2010 року N 2857-VI „Про державний бюджет України на 2011 рік внесено зміни та доповнення, а саме прикінцеві положення вищевказаного закону доповнено пунктом 4, відповідно до якого у 2011 році норми і положення ст.. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України на виконання пункту 7 вказаного Закону від 14 червня 2011 року № 3491-VI прийняв постанову № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала законної сили 23 липня 2011 року.

Із аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.07.2011 № 1091/11/13-11 під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розвязання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій з них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законом України про «Про внесення змін до Державного бюджету України на 2011 рік» фактично змінено положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який діяв у часі раніше, та який діє на час виникнення спірних відносин, застосуванню у даному випадку підлягають положення статей Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік.

На думку суду, необхідно відмовити у задоволенні позову позивача в частині зобовязання відповідача у проведенні подальшого перерахунку пенсії у разі підвищення прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, неможливо зобовязати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача у майбутньому.

Суд також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500,00 (п'ятсот) грн.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

Правову допомогу в адміністративному процесі може надавати адвокат чи інша особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до статей 90-95 та пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ. Згідно з цією постановою, компенсація витрат, повязаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у цивільних і адміністративних справах не повинна перевищувати суму, яка обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, якщо компенсація сплачується іншою особою; і не повинна перевищувати суму, яка обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави.

Отже, суд присуджує здійснені стороною документально підтверджені судові витрати; матеріальна вимога щодо оплати праці адвоката чи іншої особи, яка є фахівцем у галузі права, має бути аргументована, тобто з зазначенням від чого залежить вартість юридичної допомоги - складність самої адміністративної справи, кількість матеріалів у справі, розрахунок виконаної роботи, що підлягає оплаті, тощо.

Договір про надання юридичної допомоги позивачем суду не надані.

Враховуючи наведені обставини, суд важає, що позивачем не доведено звязок між сплатою 500 грн. ним із наданими ТОВ «Надія» послугами саме у зазначеній справі та сумі.

Відтак, позов в частині вимог про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст.ст. 22, 46 Конституції України, ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», ст. ст. 48-67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області на бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області та управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області щодо перерахунку та виплати недоотриманої пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального населення у Ржищівському районі Київської області відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної у заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік ОСОБА_1, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - неправомірними.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі по відмові здійснити перерахунок та виплату пенсій ОСОБА_1, у відповідності до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18 травня 2011 року - неправомірними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області зробити перерахунок та виплату належних сум одноразової грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2011 рік, з урахуванням вже виплаченої суми.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 18.05.2011 року по 22.07.2011 року із розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше проведених виплат за цей період.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2, абз. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області зобовязане постанову суду виконати негайно, в межах зобовязань за один місяць.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення у Ржищівському районі Київської області негайно виконати постанову суду.

Апеляційна скарга на постанову Кагарлицького районного суду Київської області подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Оскарження постанови в апеляційному порядку не зупиняє її виконання.

Суддя І.І. Шевченко