Справа № 823/5035/15
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5035/15 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» до Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» звернулось до Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області з позовом до Черкаського окружного адміністративного суду про скасування постанов про застосування адміністративно-господарської штрафів № 039224, № 039225 від 31.08.2015.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснюючи перевірку позивача та приймаючи спірні постанови діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області № 20 від 20.08.2015 затверджений тижневий графік проведення рейдових перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом з 25.08.2015 по 28.08.2015 (а.с. 39).

25.08.2015 Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області видано направлення № 007606 на проведення рейдової перевірки Публічного акціонерного товариства «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» (а.с. 35).

За результатами здійснення 25.08.2015 о 08 годин 55 хвилин державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» за допомогою водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки ПАЗ д.н. НОМЕР_1, надавало послуги з перевезення пасажирів на маршруті № 17 «АС-1-СТ. ім. Т.Г. Шевченка» без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 39 Закону України «Про автомобільний траспорт», а саме: під час перевірки у водія відсутня індивідуальна контральна книжка, чим порушено вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт», про що складено акт проведення перевірки № 014150 від 25.08.2015.

Також, за результатами здійснення 25.08.2015 о 13 годині 10 хвилин державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» за допомогою водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом марки ПАЗ д.н. НОМЕР_2, надавало послуги з перевезення пасажирів на маршруті № 30 «АС-1-СТ. ім. Т.Г. Шевченка» без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 39 Закону України «Про автомобільний траспорт», а саме: під час перевірки у водія відсутня індивідуальна контральна книжка, чим порушено вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт», про що складено акт проведення перевірки № 014152 від 25.08.2015.

31.08.2015 Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області прийнято постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 039224 в сумі 1 700 грн та № 039225 у сумі 1 700 грн.

Згідно частин першої та другої ст. 39 Закону України, № 2344-III від 05.04.2001 «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень, зокрема для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку № 340 від 07.06.2010 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Суд першої інстанції вважає, що необхідність ведення індивідуальної контрольної книжки водія, передбачена лише у випадках не обладнання тахографом автобусів, визначених п. 6.1 Положення № 340. Оскільки позивач здійснював перевезення на міських маршрутах №№ 17 та 30 по м. Сміла, то вказані обов'язки на позивача не поширюються.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що вищенаведена норма стосується в тому числі позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340, його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Тобто, дане положення, в тому числі пункт 6.3 поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, які не обладнані тахографами, крім передбачених п.п. 1.4 п. 1 Положення № 340.

Окрім того, слід звернути увагу, що попередня редакція пункту 6.3 Положення N 340, була викладена в такій редакції: «до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує транспортним засобом, що зазначений у пункті 6.1 цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія». Тобто, попередня редакція п. 6.3 містила конкретну вказівку для водіїв, які керують транспортними засобами, що зазначені у п. 6.1 цього розділу та не обладнані тахографами щодо ведення індивідуальної контрольної книжки водія.

Чинна редакція п. 6.3 такого уточнення не містить, тому, на думку колегії суддів, всі водії, які керують транспортними засобами, які не обладнані тахографами, не залежно від виду перевезень та відстані, зобов'язані вести індивідуальну контрольну книжку водія за допомогою якої можна здійснити перевірку дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням № 340.

Згідно матеріалів справи на момент перевірки водії не надали державним інспекторам оформлену індивідуальну книжку, яка відноситься саме до інших документів передбачених законодавством України, згідно ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, у судовому засіданні - 17.03.2016 представник позивача підтвердив факт відсутності індивідуальних контрольних книжок у водіїв під час здіснення перевірки 25.08.2015.

Відповідно до частини другої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за, зокрема надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наявність законних підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, колегія суддів вважає правомірними спірні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700 грн за кожну.

Щодо зазначеного судом першої інстанції про те, що прийняті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу складені за формою згідно з додатком 4 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті № 1567 від 08.11.2006, затвердженого Постановою КМ України, що на момент перевірки втратив чинність відповідно до Постанови «Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів» № 422 від 20.05.2013, затвердженої КМ України, то згідно своїх пояснень, апелянт номерні бланки постанов, які виготовлені відповідно до Порядку № 1567 отримує від Укртрансінспекції, що знаходиться у м. Києві та текст бланку постанови повністю відповідає вимогам діючої Постанови. Крім того, додаток № 4, на який посилається суд першої інстанції, це акт розвідування причин дорожньо-транспортної пригоди, а додаток 5 - постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Також, під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для призначення та здійснення перевірки позивача, і як наслідок - відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних постанов, враховуючи обмеження, встановлене ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»№ 719-VII від 16.01.2014.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, дійсно, ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»№ 719-VII від 16.01.2014, встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

На виконання ст. 31 вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 408 від 13.08.2014 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами».

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) мають здійснюватися протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Між тим, на час здійснення рейдової перевірки у серпні 2015 року дія пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 , тобто дія мораторію на перевірки, припинилась.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що проведення відповідачем перевірки здійснювалось у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

З цих підстав, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконуючого обов'язки начальника Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 скасувати та постановити нову, якою у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Смілянське автотранспортне підприємство 17128» до Виконуючого обов'язки начальника Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 22.03.2016.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.