Справа № 804/15821/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
при секретарі Федуркіній А.В.
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
20.11.15р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення:
26.01.16р. представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином докази чого наявні в матеріалах справи.
Враховуючи клопотання позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд зробив висновок про задоволення адміністративного позову, виходячи з такого.
З 09.07.15р. по 06.09.15р. Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ПАТ "АК "Дніпроавіа" з питань повноти і своєчасності розрахунків по по імпортним договорам від 13.02.2014 року №2/2-2014, від 19.08.14р. №190814, від 17.02.11р., №919 укладених з нерезидентом "Ембраєр" (Франція), від 03.02.2014 року №19-GM/А укладеному з нерезидентом Закритим акціонерним товариством " Об'єднані аеропорти Грузії» (Грузія), Leki Aviation A/S (Denmark) та Aviation Display (Irleand) за період з 13.02.14р. по 08.07.15р. та з питань своєчасності надання декларації про валютні цінності, що належать резиденту України, та знаходяться за її межами до ДПІ, за результатами якої, складено акт від 09.10.2015 року № 1863/04-62-22-03/01130549.
Перевіркою встановлено порушення:
1. статтей 9, 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" та п.1 Указу Президента України №319/94 від 18.06.1994 року "Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами", в частині не відображення в пункті 2.13 "Сума коштів, перерахованих за кордон та виставлених векселів по імпортних контрактах, по яких на звітну дату перевищено встановлені законодавством терміни здійснення цих контрактів» декларацій про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту та незаконно знаходяться за її межами станом на 01.04.15р. та на 01.07.15р.
За результатами перевірки складено акт від 09.10.2015 року № 1863/04-62-22-03/01130549, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:
Як зафіксовано в акті перевірки та підтверджено сторонами в ході розгляду справи, ПАТ "АК "Дніпроавіа" укладено договір №2/2-2014 з нерезидентом ЗАО «Объединенные вэропорты Грузии» (Грузия), надалі Аеропорт. Предмет контракту: є надання послуг з авіаційної безпеки для літаків (в місцях відстою) та пасажирів перевізника (які вилітають з міжнародного аеропорту Тбілісі) згідно даного договору. Перевізник повинен виконувати попередньо сплату аеропорту за послуги на основі рахунку, виставленого аеропортом. Вартість фактично наданих послуг повинна розраховуватись внаціональній валюті в день надання цих послуг по курсу валют встановлено Національним банком Грузії. Перевізник сплачує вартість фактично наданих послуг в Грузинських банках, сплата в інших банках виконується в євро.
Також, з матеріалів справи видно, що ПАТ "АК "Дніпроавіа" укладено договір № 190814 від 19.09.2014 року з нерезидентом Leki Aviation A/S (Denmark), іменовано надалі постачальник.
Предмет договору: постачальник зобов'язується надати послуги для власного користування замовника: ремонт запасних частин літаків, оренда/лізинг запасних часин літаків, модифікації та гарантійні заміни, обмін згідно вимог замовника та здійснити поставку запасних частин, компонентів згідно специфікацій.
За фактом виконання обумовлених договором про надання послуг Leki Aviation A/S (Denmark) на користь ПАТ "АК "Дніпроавіа" було надано належним чином оформлену митну декларацію з посиланням на товаросупровідний документ - авіаційну вантажну накладну та платіжні доручення в іноземній валюті. Порушень ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" за договором, укладеним позивачем з Leki Aviation A/S (Denmark), податковим органом не встановлено.
17.02.11р. ПАТ "АК "Дніпроавіа" уклало контракт №919 з нерезидентом Aviation Display (Irleand).
За умовами контракту продавець продає, а покупець покупає прилади для літака цивільної авіації Embraer-145 (далі товар), який вказаний в замовленнях та специфікаціях до данного контракту та є його невід'ємною частиною.
Суд, задовольняючи адміністративний позов, виходить з такого.
Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.
Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті визначений Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.
Статтею 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" установлено режим здійснення валютних операцій на території України, та визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 13 розділу III Декрету Кабінету Міністрів № 15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю, згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи.
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" не містить заборони стосовно зміни сторонами істотних умов договору, у тому числі його ціни, шляхом підписання додаткових угод до нього.
Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, та не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб, зокрема, шляхом зарахування зустрічних вимог.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 14 вказаного Закону всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Одним із способів припинення зобов'язань, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або невстановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги.
Аналогічні положення містяться в частині 3 статті 203 Господарського кодексу України, згідно з якою, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Відповідно до п. 1.10. Постанови Національного банку від 24.03.1999р. № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо:
- вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги;
- між сторонами не було спору стосовно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання, тощо.
При цьому, згідно з вимогами п. 4.1 Постанови банки зобов'язані вимагати від своїх клієнтів (крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції) повної інформації про експортні, імпортні операції, розрахунки за якими останні проводять через ці банки.
27.01.15р. платіжним дорученням на рахунок продавця (нерезидента) позивачем була здійснена передоплата за товар у сумі 2261,00дол.США за відповідні запасні частини згідно з специфікацією від 24.11.14р. до договору №919; у відповідності до умов цієї специфікації термін поставки - 30 днів від дати сплати.
Таким чином, на підставі вказаних документів сторонами була здійснена поставка товару (імпортна операція) без ввезення товару на територію України, тобто, було проведено розрахунок до закінчення передбаченого законодавством граничного терміну.
Суд зазначає, що вимоги стосовно обов'язкового продажу у визначеному розмірі іноземних валютних надходжень можуть бути засновані лише у разі отримання коштів (виручки) на рахунок резидента та, оскільки проведення зарахування зустрічних вимог не передбачає отримання коштів (виручки), зобов'язання з продажу таких надходження не може виникнути.
За своїм змістом операції зі здійснення зустрічного зарахування вимог не передбачає здійснення розрахунків у грошовій формі, тобто, отримання виручки на валютний рахунок, що передбачено Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а тому, такі правовідносини не підпадають під предмет його регулювання.
Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" не передбачає неприпустимість припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Отже, здійснення зарахування зустрічних вимог не може порушувати норм цього Закону.
Навіть при здійсненні операцій, які підпадають під валютний контроль, наявність належним чином оформлених документів припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування є підставою для зняття комерційними банками з контролю експортно - імпортних операцій своїх клієнтів, який здійснюється банками відповідно до вимог Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Націо нального банку України від 24.03.1999 р. № 136. Обмежень по укладенню договору про відступлення права вимоги чинним законодавством не передбачено, отже, відсутні підстави для застосування штрафних (фінансо вих) санкцій за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.
Чинним законодавством України, як загальним, так і спеціальним, не встановлено заборони по здійсненню зарахування зустрічних вимог у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 44 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.
До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать, зокрема, застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.
Також, згідно з ст.9 Декрету Кабінету Міністрів "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93 валютні цінності та майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.
Пунктом 2 статті 16 Декрету визначено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.
Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.
При цьому, статтею 16 Декрету визначено питання міри відповідальності (штрафні (фінансові) санкції до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, що застосовуються Національним банком України та підпорядкованими йому установами.
Таким чином, право на застосування санкцій передбачених статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" закріплене виключно за Національним банком України та за його визначенням - за підпорядкованими йому установами.
Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 3 Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", що є аналогічним 3.1. Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Національного банку України від 08.02.2000 року № 49, санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. Оскарження рішень про застосування фінансових санкцій здійснюється в судовому порядку.
Виходячи з аналізу зазначених норм, можна зробити висновок про те, що положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року № 49, якими органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по іншому питання, які вже були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-ХІІ "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання" ), Указ та Положення суперечать обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необгрунтовано створюють протиріччя в правовому регулюванні відносин.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язком для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх суддів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Аналогічна правова позиція, також, висловлена в постанові Верховного суду України від 07.02.2012 року по справі № 21-904во10, яка міститься в матеріалах справи.
Отже, пунктом 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" чітко визначено компетентний орган, який здійснює застосування фінансових санкцій за порушення ст. 9 цього Декрету, та не передбачає множинного тлумачення своїх положень, а також те, що зазначений Декрет Кабінету Міністрів України має силу закону, тобто, вищу юридичну силу, ніж Указ Президента України та Постанови Правління Національного банку України, а тому, застосування до позивача штрафних санкцій в даному випадку не належить до компетенції податкового органу.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на час звернення з адміністративним позовом до суду), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" 3674-VI від 08.07.2011р. ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч. 3 ст. 4 вказаного Закону під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Позивачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" сплачено частково судовий збір в розмірі 1378,00 грн.
В зв'язку з тим, що адміністративний позов задоволено, сума судового збору в розмірі 1378,00 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа".
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Присудити з державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" судовий збір в сумі 1378,00 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук