Справа № 813/2719/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. Справа № 876/12941/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Микласевич О.М.,

представника відповідача Чубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

09.04.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотеп» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № та № від 21.03.2013 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами проведеної відповідачем позапланової виїзної документальної перевірки позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків: ТзОВ "Нові технології ТВП" за період червень-липень 2012 року та ТзОВ "Фінанс пан Трейд" за період травень 2012 року, відповідач дійшов до необґрунтованих висновків про відсутність господарських операцій між вказаними вище контрагентами та про те, що господарські операції з вказаними контрагентами спрямовані лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту та валових витрат, що вплинуло на розмір сплачених позивачем податків до бюджету. Вважає, що всі операції ТОВ "Екотеп" з контрагентами є реальними, товарними, що підтверджується відповідними первинними документами, а висновки відповідача стосовно нікчемності правочину та безтоварності операцій з контрагентами базуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби від 21.03.2013 року № та № .

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат, витрати за придбані товари, роботи і послуги, та правомірно сформовано податковий кредит в період що перевірявся. Відтак, у податкового органу відсутні правові підстави щодо висновку про порушенням позивачем вимог Податкового кодексу України щодо формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТзОВ «Екотеп» зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради 15.05.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А 00 № 382669, номер запису в ЄДР про державну реєстрацію № 1 009404(том 3 а.с.40). Згідно довідки головного управління статистики у Львівській області одним із основних видів діяльності ТзОВ «Екотеп» є оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення (том 3 а.с.41). ТзОВ «Екотеп» взято на облік у ДПІ у Галицькому районі м. Львова з 01.07.2001 року за № 10184. ТзОВ «Екотеп» зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва про реєстрацію платником ПДВ № 17845801 від 10.10.2002 року, ІПН 47(том 3 а.с.42,49-50).

Для здійснення господарської діяльності ТОВ "Екотеп" має у власності 3 вантажні та 2 легкові автомобілі, орендує офісні та складські приміщення, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пясецького, 12, свідченням чого є договори оренди, копії яких долучено до матеріалів справи(том 3 а.с.39,51-52,59-60).

З 25.02.2013 року по 01.03.2013 року ДПІ у Галицькому районі м. Львова було проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Екотеп" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ "Видавничий дім "Укрпол" за червень 2012 року, ТОВ "Нові Технології ТВП" за червень 2012 року, ТОВ "Фінанс пан Трейд" за травень 2012 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або подальшої реалізації цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів.

За наслідками проведення перевірки складено Акт № 200/22-20/19332414 від 11.03.2013 року "Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Екотеп"з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ "Видавничий дім "Укрпол" за червень 2012 року, ТОВ "Нові Технології ТВП" за червень 2012 року, ТОВ "Фінанс пан Трейд" за травень 2012 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або подальшої реалізації цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів (далі - Акт перевірки)(том 1 а.с.9-32).

Перевіркою встановлено, що в порушення п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ "Екотеп" занижено податок на додану вартість на суму 162339,00 грн., в т.ч. за травень 2012 року - 43882,15 грн., червень 2012 року - 72668,47 грн., липень 2012 року - 45788,00 грн.

На підставі Акта перевірки, ДПІ у Галицькому районі м. Львова винесено податкові повідомлення-рішення № та № від 21.03.2013 року, згідно з яким ТзОВ "Екотеп" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 243508,00 гривень, в тому числі за основним платежем - 162339,00 грн., за штрафними санкціями - 81169,00 грн., а також штраф у розмірі 510,00 грн. за ненадання документів фінансово-господарської діяльності до перевірки(том 1 а.с.7-8).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 цього пункту витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (роботи, послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податковий кредит відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 цього Кодексу податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу податкова накладна складається у, момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Колегія суддів зазначає, що також необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг).

Разом з тим, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На підтвердження реальності здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та ТзОВ «Нові технології ТВП», ТзОВ «Фінанс пан Трейд» позивач надав наступні документи: видаткові накладні № 25/05-02 від 26.05.2012 року на загальну суму 138827,52 грн., в т.ч. ПДВ 23 137,92 грн., № 26/05-03 від 26.05.2012 року на загальну суму 124465,35 грн., в т.ч. ПДВ 20 744,23 грн., № 27/06-22 від 27.06.2012 року на загальну суму 184 866,72 грн., в т.ч. ПДВ 30 811,12 грн., № 27/06-21 від 27.06.2012 року на загальну суму 251 144,10 грн., в т.ч. ПДВ 41 857,35 грн., № 31/07-51 від 31.07.2012 року на загальну суму 274 728,00 грн., в т.ч. ПДВ 45 788,00 грн.; податкові накладні № 409 від 26.05.2012 року на загальну суму 138 827,52 грн., в т.ч. ПДВ 23 137,92 грн., № 408 від від 26.05.2012 року на загальну суму 124465,35 грн., в т.ч. ПДВ 20 744,23 грн., № 647 від 27.06.2012 року на загальну суму 184 866,72 грн., в т.ч. ПДВ 30 811,12 грн., № 646 від 27.06.2012 року на загальну суму 251 144,10 грн., в т.ч. ПДВ 41 857,35 грн., № 785 від 31.07.2012 року на загальну суму 274 728,00 грн., в т.ч. ПДВ 45 788,00 грн.; довіреності на приймання товарно-матеріальних цінностей № 148, № 149 від 03.05.2012 року, № 180, №181 від 01.06.2012 року, № 205 від 02.07.2012 року; платіжні доручення № 5518 на суму 48 000,00 грн.; договори про заміну кредитора (відступлення права вимоги) № 09/12-01 від 03.09.2012 року та № 09/12-06 від 14.09.2012 року; договори оренди № 0911-12 від 06.09.2011 року та № 0911-13 від 06.09.2011 року; видаткові накладні, згідно яких позивач реалізував придбаний у ТОВ "Фінанс пан Трейд" товари кінцевим споживачам (том 1 а.с.56-64,74-221,223-234, том 2 а.с.1-250, том 3 а.с.1-38, 51-52,59-60,137-139).

Наведеними документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем товару від контрагентів ТзОВ «Нові технології ТВП», ТзОВ «Фінанс пан Трейд».

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкової накладної у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з даним контрагентом.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що придбані ТзОВ «Екотеп» товарно-матеріальні цінності були використані з метою їх подальшої реалізації. Тобто, зазначена господарська операція здійснена в рамках господарської діяльності позивача та спрямована на отримання в майбутньому прибутку.

Також колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Нові технології ТВП», ТзОВ «Фінанс пан Трейд» були зареєстровані у встановленому порядку, не виключені з ЄДРПОУ, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платниками податків на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ТзОВ "Екотеп" у ТзОВ «Нові технології ТВП», ТзОВ «Фінанс пан Трейд» товарно-матеріальних цінностей, які використовувались позивачем в господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом за період, що перевірявся.

Щодо посилання відповідача на акти № 4723/22-1/35921869 від 08.11.2012 року про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Нові технології ТВП» щодо підтвердження господарських відносин за травень 2012 року, червень 2012 року та липень 2012 року та № 3735/22-3/37700469 від 13.09.2012 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Фінанс пан Трейд» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.05.2012 року по 31.07.2012 року, складені ДПІ у Печерському районі м. Києва, колегія судів зазначає наступне.

Вказані Акти перевірок ДПІ у Печерському районі м. Києва по проведенню вказаних вище перевірок та відображення Актів таких перевірок в АІС "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" - визнано протиправними згідно Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року та Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2012 року, які набрали законної сили(том 3 а.с.115-121).

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем надано перевіряючим неналежним чином оформлені товарно-транспортні накладні на поставлені ТзОВ «Нові технології ТВП» та ТзОВ «Фінанс пан Трейд» товарно-матеріальні цінності, що підтверджують транспортування товарів, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно попередньо досягнутої домовленості між сторонами, товар доставлявся до складських приміщень ТзОВ «Екотеп» за рахунок (засобами) Продавців - ТОВ "Нові технології ТВП" та ТзОВ «Фінанс пан Трейд». У ТзОВ «Екотеп» не зберігалися товарно-транспортні накладні, на підставі яких ТОВ "Нові технології ТВП" та ТзОВ «Фінанс пан Трейд» здійснювали поставку товару, оскільки позивачем не понесено витрат на транспортування товарів і відповідно він не включав суми витрат на траснпортування товару та податкового кредиту ТОВ "Екотеп".

Також не заслуговують на увагу посилання податкового органу на відсутність/ ненадання ТОВ "Екотеп" договорів поставки, які зазначені в податкових накладних, як на підставу відсутності у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відповідно права на бюджетне відшкодування, оскільки розрахунки позивача з ТзОВ "Нові технології ТВП" та ТзОВ «Фінанс пан Трейд» здійснювались на підставі усних договорів та виставлених рахунків.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, визначеним ст. 208 Цивільного кодексу України, угоди між юридичними особами повинні укладатись у письмовій формі. Проте, в силу ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недодержання простої письмової форми, якщо такий наслідок не передбачений прямо законом, не тягне за собою його недійсність. В законах прямо не передбачено недійсності договору поставки у разі укладення його в усній формі, такий договір не визнаний судом недійсним, тому, в силу презумпції правомірності правочину, закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України, договір поставки, укладений в спрощений спосіб шляхом виставлення рахунків, що дозволено ст. 181 Господарського кодексу України, є правомірним.

Щодо тверджень податкового органу про нікчемність зазначених вище договорів, укладених між ТзОВ «Екотеп» та ТОВ "Нові технології ТВП", ТзОВ «Фінанс пан Трейд», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 216 цього Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ст. 228 цього Кодексу правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, для висновку про нікчемність зазначених вище договорів необхідно встановити невідповідність таких правочинів загальним умовам чинності правочину та наявність мети, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що податковим органом не доведено наявності у позивача та/чи його контрагентів умислу при укладенні ними договорів, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства або порушує публічний порядок. Зазначені договори були укладені саме з метою здійснення передбаченої законом підприємницької діяльності, зобов'язання за ними виконані сторонами належним чином, а тому дані договори не можуть розглядатися як нікчемні.

Отже, оскільки не було встановлено нікчемність зазначених вище договорів, то відповідно не можна застосовувати наслідків нікчемного правочину.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року у справі № 813/2719/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін