Справа № 761/16160/15-а
Суддя: Москаленко К. О.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Москаленко К.О.,

при секретарі Козачук К. П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва - визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва щодо припинення виплати пенсії за віком позивачу, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва поновити йому виплату пенсії за межі України за період з 01.01.2015, посилаючись на те, що він є пенсіонером за віком, з липня 2014 року до грудня 2014 року він отримував пенсію, але у зв'язку з його виїздом в червні 2014 року за кордон на постійне місце проживання відповідач припинив виплачувати йому пенсію. З метою з'ясування підстав припинення виплати пенсії позивачу, Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві 30.04.2015 було направлено адвокатський запит. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві було повідомлено адвоката про конфіденційність запитуваної інформації. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку поновити виплату пенсії позивачу, останній звернувся за захистом своїх прав в судовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду в судове засідання уповноваженого представника не направив. Направив суду письмові заперечення проти позову, згідно яких просив проводити розгляд справи за відсутності представника, проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, згідно письмових заперечень, представник відповідача зазначив, що законодавством не визначено процедуру виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами в країнах, з якими не укладено міждержавних угод стосовно призначення та виплати пенсій. Одночасно зазначив про відсутність на даний час міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Канадою, який передбачав би умови поновлення та виплати пенсій, а тому вважає відсутніми підстави для поновлення виплати пенсії позивачу, який проживає за кордоном.

Суд, враховуючи думку представника позивача, на підставі ч.4 ст. 128 КАС України, визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва та отримує пенсію за віком, 06.06.2014 виїхав з України до Держави Канади на постійне місце проживання. З 01.01.2015 виплата пенсії позивачу була припинена. З метою з'ясування підстав припинення виплати пенсії позивачу, 30.04.2015 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві було направлено адвокатський запит, разом з тим листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.05.2015 було повідомлено про конфіденційність запитуваної інформації. /а.с.5,11,12,13,58,60/ Вказані обставини також не заперечувались представником відповідача у своїх запереченнях.

Оцінюючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, який проживає за межами України, суд виходить з наступного.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII, далі - Закон № 1788-XII, та Законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.12.2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пункт 2 частини першої статті 49 і друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, тобто виплата пенсії повинна проводитись в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Разом з тим, після прийняття зазначеного рішення Конституційним Судом України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято, що також підтверджує позиція Конституційного Суду України, викладена в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження від 08 липня 2014 року у справі № 2-62/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 46 цього закону, частини другої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини третьої статті 25, частини першої статті 46 Конституції України, частин другої, третьої статті 67, статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Зокрема, Конституційний Суд України у своїй ухвалі зазначив, що наведене суб'єктом права на конституційне звернення обґрунтування та аналіз положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які він просить витлумачити, дають підстави для висновку, що питання стосовно виплати пенсій особам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою Україною не укладено міжнародного договору у сфері пенсійного забезпечення, законодавчо не врегульовано. Тому ці прогалини повинні бути заповнені в законодавчому порядку, а не шляхом офіційного тлумачення.

Так, за правовою позицією Конституційного Суду України, неодноразово висловленою ним у своїх рішеннях, норми Конституції України, які є нормами прямої дії (частина третя статті 8), застосовуються безпосередньо незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення від 19.04.2001 N 4-рп/2001 (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання); абзац другий пункту 6.1. рішення від 25.06.2008 № 12-рп/2008 (справа про перебування народного депутата України у депутатській фракції).

Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, закріплене в статті 46 Конституції України, і є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, з вищенаведенного слід зробити висновок, що відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб проголошеного у статті 46 Конституції України права на соціальний захист.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.01.2016 у справі № К/800/32955/15 (К/800/30290/15).

Проте, у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цьогоЗакону.

Згідно з п.п. 1.5, 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 2.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсії, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Поновлення виплати пенсії здійснюється за заявою пенсіонера за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії, та додатковими документами, якщо такі будуть подані.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою для припинення виплати пенсії позивачу став виїзд останнього на постійне місце проживання за межі України до Держави Канади, однак зважаючи на те, що заява про поновлення виплати пенсії з моменту припинення її виплати - 01.01.2015, позивачем або його уповноваженим представником до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва не подавалася, інших даних, які б спростовували вказане суду не надано, суд вважає, що підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, у відповідача не було.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи неподання позивачем до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва заяви про поновлення виплати пенсії, відсутні підстави для поновлення та виплати пенсії, без належного оформленого позивачем звернення та надання передбачених законодавством документів.

За вказаних обставин, підстави стверджувати про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, а відтак і для зобов'язання вчинити відповідні дії, відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99, 158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову судді подається Київському апеляційному адміністративному суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко