Справа № 815/7027/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7027/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Спеціального батальйону судової міліції "ГРИФОН" ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірною затримки видачі трудової книжки, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Спеціального батальйону судової міліції "ГРИФОН" ГУМВС України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати неправомірною затримку Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області видачі трудової книжки та невиплату вихідної допомоги при звільненні 18.09.2015 р. через скорочення штатів лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади заступника командира взводу Спеціального батальйону судової міліції «Грифон»;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу в розмірі 4418,86 грн. щомісяця;

зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) видати наказ про внесення в трудову книжку ОСОБА_1 запису про визнання раніше внесеного запису про день звільнення недійсним та внесення запису про новий день звільнення;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, розташованого за адресою: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4418,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2015р. наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №682 о/с від 10.09.2015 р., відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, його звільнено з посади заступника командира взводу Спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів). При цьому позивач зазначає, що в день звільнення йому не видано трудову книжку та не виплачено вихідну допомогу, тому 21.09.2015 р. останній звернувся до керівництва ГУМВС України в Одеській області з заявою про вжиття заходів для повного розрахунку, видачу трудової книжки та військового квитка. Також позивач вказує, що 28.09.2015 р. ним отримано поштою лист командира Спеціального батальйону судової міліції «Грифон» полковника міліції Кравченка М.В. №78/1/1325 від 22.08.2015 р. з роз'ясненням, що надання грошової допомоги у зв'язку зі звільненням з ОВС України за скороченням штатів виплачується за наявності вислуги 10 років і більше, що передбачено п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та рекомендацією щодо звернення до Управління кадрового забезпечення (УКЗ) задля отриманням трудової книжки. 28.09.2015 р. позивач звернувся до УКЗ ГУМВС України в Одеській області з проханням видати трудову книжку та внести запис про день її фактичної видачі, надаши відповідну заяву, але відповіді на своє звернення не отримав. Також позивач зазначає, що його звільнення з органів внутрішніх справ України є незаконним, оскільки останнє здійснено з грубим порушенням законодавства щодо видачі трудової книжки. На думку позивача, при звільненні через скорочення штатів останньому має бути сплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного грошового забезпечення, тобто на загальних підставах, передбачених ст. 44 КЗпП України, тобто згідно закону, що має вищу юридичну силу та прийнятий раніше, ніж зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі явку представників до судового засідання не забезпечили, повідомлені належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, та відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №682 о/с від 10.09.2015 р., відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника командира взводу № 2 (м. Котовськ) роти № 3 Спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України в Одеській області 18.09.2015р. звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 7).

Підставою прийняття вказаного наказу послугували: наказ ГУМВС України в Одеській області № 2427 від 17.07.2015р., попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 17.07.2015р., рапорт ОСОБА_1 від 01.09.2015р. та подання командира Спеціального батальйону судової міліції «Грифон» від 01.09.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2015р. позивача попереджено про наступне звільнення з органів внутрішніх справ. Щодо отримання трудової книжки позивачу рекомендовано звернутись до відділу УКЗ ГУМВС України в Одеській області (лист № 78/1/1315 від 22.09.2015 р.) (а.с. 10).

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з адміністративним позовом та з запереченнями на нього, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача від 21.09.2015 р. щодо надання грошової виплати у зв'язку зі звільненням з органів внутрішніх справ за скороченням штатів, останнього листом Спеціального батальйону судової міліції «ГРИФОН» ГУМВС України в Одеській області (вих. № 78/1/1315 від 22.09.2015р.) повідомлено, що грошова допомога у разі звільнення з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому, з метою отримання трудової книжки позивачу рекомендовано звернутися до УКЗ ГУМВС України в Одеській області, тобто за місцем знаходження особової справи працівників підрозділу судової міліції Одеської області (а.с. 10).

28.09.2015 р. позивачем направлено заяву на адресу ГУМВС України в Одеській області щодо видачі трудової книжки та внесення запису про день її фактичної видачі (а.с. 12).

Згідно п.п. 4.1-4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Так, позивач, знаючи, що його звільнено з 18.09.2015 р. та будучи ознайомленим з наказом ГУМВС України в Одеській області №682 о/с від 10.09.2015 р. самостійно не з'являвся за трудовою книжкою. Суд приймає до уваги, що відповідачами неодноразово зверталась увага позивача на необхідності отримати трудову книжку, в тому числі у листі Спеціального батальйону судової міліції «ГРИФОН» ГУМВС України в Одеській області (вих. № 78/1/1315 від 22.09.2015р.) (а.с. 10).

Відповідачем надано до суду копії листів з повідомленням про негайне прибуття до відділу кадрів для отримання трудової книжки від 29.09.2015 р., від 06.10.2015 р. (а.с. 49, 52). Суд не приймає до уваги лист від 29.09.2015 р., оскільки останній направлено на адресу: АДРЕСА_2, в той же час як адреса позивача: АДРЕСА_1. Лист від 06.10.2015 р. направлено на адресу, зазначену позивачем у своїй заяві (АДРЕСА_1).

Як зазначено представником відповідача, 22.09.2015р. посадові особи Спеціального батальйону судової міліції «ГРИФОН» ГУМВС України в Одеській області телефонували ОСОБА_1 та повідомляли останнього про необхідність прибути до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з метою отримання трудової книжки. На підтвердження вчинення вказаних дій відповідачем надано довідку (а.с. 103). Крім того, як зазначено відповідачем, 28.09.2015 р., перебуваючи в приміщенні УКЗ ГУМВС України в Одеській області, позивач відмовився отримувати трудову книжку.

Враховуючи наведене, а також пасивну поведінку ОСОБА_1, яка полягала у ігноруванні повідомлень ГУМВС України в Одеській області про необхідність прибути до відділу кадрів для отримання трудової книжки, не вчинення ним до теперішнього часу жодних дій задля отримання трудової книжки, суд дійшов висновку про бездіяльність позивача, яка в свою чергу унеможливлює застосування абз.6 п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки судом не встановлено вини власника у затримці видачі трудової книжки.

В даному випадку вбачається, що не з вини власника була затримка у видачі трудової книжки ОСОБА_1 Водночас, позивач не був позбавлений можливості в будь-який час, починаючи з 19.09.2015 р. з'явитися до ГУМВС України в Одеській області для отримання трудової книжки, проте усвідомлено не робив цього. Щодо вчинення відповідачем інших дій для вручення трудової книжки, а саме пересилання поштою з доставкою на адресу особи, останнє можливе лише за письмовою згодою працівника. В матеріалах справи відсутня згода позивача на пересилання трудової книжки поштою.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в Одеській області середньомісячного грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р., у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007р. (далі - Інструкція №499).

Згідно з пунктом 1.6 вказаної Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Позивач проходив службу та отримував грошове забезпечення у Спеціальному батальйоні судової міліції «ГРИФОН» ГУМВС України в Одеській області, а не в ГУМВС України в Одеській області.

Водночас, як вбачається з адміністративного позову, позивач взагалі не оскаржує наказ начальника ГУМВС України в Одеській області №682 о/с від 10.09.2015 р., яким його звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4418,86 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зазначена норма кореспондується з п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17.07.1992р., відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2012р. ОСОБА_1 прийнятий на службу в органах внутрішніх справ (наказ ГУМВС № 491 о/с від 26.09.2012р.) (а.с. 80). Так, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 3 роки 11 місяців 17 днів. Відтак, останній з урахуванням вищенаведених приписів ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Виходячи з наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4418,86 грн. є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому суд не приймає до уваги твердження позивача, що при звільненні через скорочення штатів останньому має бути сплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного грошового забезпечення, тобто на загальних підставах, передбачених ст. 44 КЗпП України, за законом, що має вищу юридичну силу та раніше прийнятим, ніж зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Правова позиція щодо даного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015р. у справі 21-8а15, яка відповідно до ч. 1 ст.244-2 КАС України враховується судом при вирішенні цієї справи.

Таким чином, оскільки судом не встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 затримувалась з вини відповідача, наказ про звільнення позивачем взагалі не оскаржувався та не оскаржується у цій справі, тобто позивач не заперечує щодо законності його звільнення з посади, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу та зобов'язання видати наказ про внесення в трудову книжку ОСОБА_1 запису про визнання раніше внесеного запису про день звільнення недійсним та внесення запису про новий день звільнення.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діяв у передбачений законодавством спосіб та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Спеціального батальйону судової міліції «ГРИФОН» ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірною затримки видачі трудової книжки, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середньомісячного грошового забезпечення,- відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк