Справа № 808/1928/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/1928/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року

справа № 808/1928/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі №808/1928/15 за позовом комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради (далі - КП «Бердянськводоканал») 30 березня 2015 року звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати податкову консультацію відповідача №1413/10/08-01-17-01-17 від 18 березня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказана податкова консультація повинна бути скасована, оскільки висновки відповідача, щодо необхідності підприємством сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безпідставними та необґрунтованими. Посилаючись на пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу зазначає, що оскільки КП «Бердянськводоканал» не є власником нерухомого майна, вказане нерухоме майно не може бути об’єктом оподаткування зазначеним податком. Крім того, оскільки до складу нерухомого майна, яке знаходиться у господарському віданні підприємства, входять виробничі корпуси, цехи, складські приміщення, вони не можуть бути об’єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної податкової консультації.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки норми п.п. «а» та «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до позивача, то він є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальних підставах. Крім того зазначає, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб’єкта владних повноважень, а також не є нормативно правовим актом та не створює і не припиняє права чи обов’язки особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач звернувся до відповідача із запитом про надання податкової консультації, у якому позивач, просив враховуючи, що КП «Бердянськводоканал» не є власником об’єктів нежитлової нерухомості, а ті об’єкти, якими воно користується є власністю територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської МР, роз’яснити, чи є КП «Бердянськводоканал» платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом від 05 березня 2015 року №7569/7/99-99-17-04-01-17 «Про розгляд звернення» позивача було повідомлено, що його звернення направлено для розгляду та надання письмової відповіді до ГУ ДФС у Запорізькій області.

Листом від 18 березня 2015 року №1413/10/08-01-17-01-17 «Про розгляд листа» відповідач надав підприємству консультацію про те. що з урахуванням приписів статті 266 Податкового кодексу України КП «Бердянськводоканал» БМР являється платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Правомірність та обґрунтованість вказаної податкової консультації відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки КП «Бердянськводоканал» не є власником нерухомого майна, а наявні у нього об’єкти нерухомості є комунальною власністю, тобто належать на праві власності територіальній громаді м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради, і закріплені за підприємством на праві господарського відання, то вказане нерухоме майно не може бути об’єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «а» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктами 52.1-52.5 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультації надаються контролюючим органом. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Відповідно до приписів пункту 53.1 статті 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Таким чином, нормами статті 53 ПК України визначено право позивача стосовно можливості діяти певним чином, отримавши податкову консультацію, тобто, не передбачено відповідальності у випадку дій платника податків на підставі отриманої консультації.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже вказана норма права свідчить про необґрунтованість доводів відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності у позивача права на оскарження податкової консультації.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 710-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення окремих положень», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, було внесено зміни до Податкового кодексу України в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно по пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

П.п. 266.2.1 п.266.2 ст. 266 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є об’єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

При цьому, у п.п.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об'єктом оподаткування:

а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради;

д) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину;

е) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

з) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об'єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об'єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до даних реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно комплексу будівель і споруд, розташованих за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, проспект Пролетарський, буд. 97, вбачається, що вказані об’єкти нерухомого майна належать на праві власності територіальній громаді м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради (т.1 а.с.281-282). Крім того, позивачем надано до суду та долучено до матеріалів справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, із яких вбачається, що передані на баланс позивача об’єкти нерухомого майна належать до комунальної форми власності (т.1 а.с.27-89,175-260).

Відповідно до глави 23 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтями 324-327 Цивільного кодексу України визначено об'єкти та суб'єкти права власності Українського народу, права приватної власності, права державної власності, права комунальної власності.

Так, згідно з статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом «а» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об’єктом оподаткування, зокрема, об’єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності).

Таким чином, на підставі вказаних норм права, зважаючи, що законодавець чітко визначив, що не є об’єктом оподаткування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки КП «Бердянськводоканал» не є власником нерухомого майна, вказані об’єкти нерухомості є комунальною власністю, тобто належать на праві власності територіальній громаді м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради, і закріплені за підприємством на праві господарського відання, то вказане нерухоме майно не може бути об’єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «а» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надана відповідачем податкова консультація є необґрунтованою та не відповідає критеріям правомірності, які ставляться до рішень суб'єктів владних повноважень ч. 3 ст. 2 КАС України, а відтак є протиправною.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі №808/1928/15 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 25 березня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко