Справа № 2а-9/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/9991/67153/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року в справі за його позовом до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення сум недоотриманої пенсії,

в с т а н о в и л а :
У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом про захист порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

04 жовтня 2007 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська позовні вимоги про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 та Дніпропетровського обласного військового комісаріату неотриманого пенсійного забезпечення за період з травня 2005 року по травень 2007 року та про відшкодування моральної шкоди виділено у самостійне провадження. Також 04 жовтня 2007 року рішенням районного суду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що посадовими особами Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська та Дніпропетровського обласного військового комісаріату не виконувалися норми законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців у зв`язку з чим просив стягнути з них 12 000 грн. неотриманої пенсії за період з травня 2005 року по червень 2006 року; 6 000 грн. неотриманої пенсії за минулий час відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»; 1 500 грн. витрат на юридичну допомогу та 50 000 грн. моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2010 року замінено неналежного відповідача Жовтневий районний військовий комісаріат на Міністерство оборони України.

Постановою Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська від 06 вересня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто з Міністерства оборони України 12 000 грн. суми неодержаної пенсії за період з травня 2005 року по червень 2006 року та 2 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Частково задовольняючи позов районний суд виходив з того, що протягом 10 місяців з дня подання заяви про призначення пенсії посадові особи районного військового комісаріату не прийняли відповідного рішення, чим порушили вимоги Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості оформити пенсію за вислугу років з квітня 2005 року. Розмір відшкодування моральної шкоди залежав від ступеню, характеру моральних переживань, їх тривалості.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове про відмову у задоволенні позову. У решті судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що судовим розглядом не було встановлено протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України, як і підстав його відповідальності.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 квітня 2005 року позивач звернувся до Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська з заявою про направлення особової справи до обласного військового комісаріату для обчислення вислуги років з урахуванням загального стажу роботи, та призначення пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року, визнано право ОСОБА_1 на отримання пенсії відповідно до вимог пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрі-шніх справ» з тих підстав, що на час звернення з заявою (11 квітня 2005 року) мав загальний трудовий стаж 35 років 07 місяців 10 днів, з яких вислуга років складала 20 років 08 місяців 06 днів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 жовтня 2007 року роз`яснено постанову суд від 04 жовтня 2007 року таким чином: «призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» з часу набрання законної сили постанови суду, а саме з 16 жовтня 2007 року».

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, вирішувалося питання протиправності бездіяльності Жовтневого районного військового комісаріату міста Дніпропетровська в частині призначення позивачу пенсії за вислугу років і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити таке пенсійне забезпечення.

Тобто вина у порушенні права позивача на належне та своєчасне призначення пенсійного забезпечення покладена на Жовтневий районний військовий комісаріат міста Дніпропетровська та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що діями чи бездіяльністю Міністерства оборони України не було завдано позивачу матеріальної та моральної шкоди, відсутні підстави для виплати заборгованості з пенсійного забезпечення за період з травня 2005 року по червень 2006 року, оскільки таке право за позивачем визнано з жовтня 2007 року.

У зв`язку з безпідставністю позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: