Справа № 825/481/16
Суддя: Добрянський В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/481/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Добрянського В.В.,

за участю секретаря - Шевченко А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Лєскова В.О.,

представника відповідача та третіх осіб - Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, треті особи - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державна фіскальна служба України про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) 14.03.2016 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, треті особи - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державна фіскальна служба України (далі ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач), в якому просить: визнати неправомірними дії ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.12.2015 року № про нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку за період з січня по вересень 2015 року в сумі 974,70 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 01.12.2015 року № про нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку за період з січня по вересень 2015 року в сумі 974,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.09.2015 податковим органом відносно неї складений акт № 1193/25-26-17-05-18, відповідно до якого позивачем порушено термін сплати узгодженого податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб за січень - вересень 2015 р., внаслідок чого нараховані штрафні санкції. На підставі вказаного акту відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке позивач вважає неправомірним, оскільки платежі по єдиному податку нею сплачувались вчасно до 20 числа кожного місяця. Вичерпавши заходи адміністративного оскарження, які виявилися безрезультатними, позивач звернулася за судовим захистом із вказаним адміністративним позовом.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та третіх осіб у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на письмові заперечення, в яких зазначено, що згідно акту камеральної перевірки та даних картки особового рахунку ФОП ОСОБА_1 по платежу 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) встановлено наступні випадки несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб: станом на 01.01.2015 по зазначеному особовому рахунку ФОП ОСОБА_1 була наявна переплата в сумі 6,87 грн. по строку 20.01.2015 по особовому рахунку підприємця було нараховано єдиного податку в сумі 243,6 грн. Надходження сплати податку по вказаному строку відсутнє, внаслідок чого виникла недоїмка в сумі 236,73 грн. Сплачену ФОП ОСОБА_1 суму єдиного податку 243,6 грн. згідно квитанції від 16.01.2015 не було зараховано як сплату саме від вказаного підприємця у зв'язку з тим, що у квитанції ФОП ОСОБА_1 в розділі «Призначення платежу» було зазначено помилковий реєстраційний номер НОМЕР_2 замість НОМЕР_3. Сплата єдиного податку та пені за несвоєчасну сплату (3,95 грн.) надійшла тільки 16.02.2015 в сумі 243,6 грн.

Надалі по особовому рахунку ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного податку сумі 243,6 грн. по строку 20.02.2015 виникла недоїмка в сумі 240,68 грн., сплата надійшла тільки 17.04.2015. По строку 20.04.2015 р. було нараховано єдиного податку в сумі 243,6 грн., що призвело до виникнення недоїмки в сумі 243,6 грн., яка була погашена підприємцем тільки 19.05.2015 згідно квитанції на суму 243,6 грн. Нарахована сума податку 243,6 грн. по строку 20.05.2015 була сплачена позивачем тільки 17.06.2015. Нарахована сума податку 242 грн. по строку 20.06.2015 була сплачена підприємцем тільки 17.07.2015. По строках 20.07.2015 та 20.08.2015 було нараховано єдиного податку в розмірі по 243,6 грн. Сплата надійшла тільки 14.09.2015 в сумі 243,6 грн. згідно квитанції від 12.09.2015. Сплачену ФОП ОСОБА_1 суму єдиного податку 243,6 грн. згідно квитанції від 14.08.2015 не було зараховано як сплату саме від вказаного підприємця у зв'язку з тим, що у квитанції ФОП ОСОБА_1 в розділі «Призначення платежу» було зазначено помилковий реєстраційний номер НОМЕР_2 замість НОМЕР_3.

На виконання заяви ФОП ОСОБА_1 від 15.09.2015 ДПІ у м. Чернігові було складено висновок від 18.09.2015 № 4698 про перерахування коштів у межах одного бюджетного рахунку (внутрішній висновок), згідно якого 18.09.2015 по особовому рахунку підприємця було зараховано сплату єдиного податку за січень та серпень 2015 року всього в сумі 487,2 грн. (243,6+243,6), які не надійшли вчасно в зв'язку з помилкою в реєстраційному номері підприємця. Недоїмка, яка виникла по особовому рахунку ФОП ОСОБА_1 після нарахування єдиного податку по строку 20.09.2015, була сплачена підприємцем тільки 23.09.2015.

Отже, проведеною перевіркою встановлено несвоєчасність сплати ФОП ОСОБА_1 узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб в порушення вимог п.295.1 ст.295 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями. Відповідальність за вказане порушення передбачена п. 122.1 ст.122 ПК України.

В результаті проведеної перевірки визначено суму штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку в розмірі 974,40 грн. = 243,6 грн. х 8 х 50% та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, ДПІ у м. Чернігові , ГУ ДФС у Чернігівській області та ДФС України вважають позовні вимоги позивача необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення винесеним на законних підставах та у відповідності до норм чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_3) зареєстрована в ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області з 19.01.2007 року. З 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група 20%). Ставка єдиного податку встановлена міською радою для 2 групи 20% розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня податкового (звітного) 2015 року (1218 грн.) та становить 243,60 грн.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб. За результатами камеральної перевірки було складено Акт камеральної перевірки щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб від 28.09.2015 № 1193/25-26-17-05-18 (а.с. 7)

В результаті перевірки було встановлено, що позивач порушив термін сплати узгодженого податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб, чим порушено п. 295.1 ст. 295 ПК України.

На підставі акту перевірки від 28.09.2015 року № 1193/25-26-17-05-18 відповідачем було сформовано податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2015 (а.с. 6), яким позивача було зобов'язано сплатити штраф у розмірі 974,40 грн. за платежем «Єдиний податок на підприємницьку діяльність з фізичних осіб».

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, 09.12.2015 року ОСОБА_1 була подана скарга до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

Листом Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 03.02.2016 року № 5/ФОП/-15 скарга залишена без розгляду (а.с. 11).

19.02.2016 року позивач звернулася зі скаргою до Державної фіскальної служби України. Листом від 02.03.2016 року № 2251/Д/99-99-10-01-03-14 ДФС України повідомила ОСОБА_1, що скарга останньої залишена без розгляду (а.с. 12-13).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим у зв'язку з наступним.

Згідно з п. 295.1 ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п. 122.1 ст.122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.295.1 ст.295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

З огляду на наявні в матеріалах справи копії банківських квитанцій (а.с. 8) позивачем здійснені платежі зі сплати єдиного податку в сумі 243,60 грн.:

за січень 2015 року квитанція № 326 від 16.01.2015 року;

за лютий 2015 року квитанція № 412 від 16.02.2015 року;

за квітень 2015 року квитанція № 186 від 16.04.2015 року;

за травень 2015 року квитанція № 675 від 18.05.2015 року;

за червень 2015 року квитанція № 16 від 17.06.2015 року;

за липень 2015 року квитанція № 331 від 17.07.2015 року;

за серпень 2015 року квитанція № 106 від 14.08.2015 року;

за вересень 2015 року квитанція № 80 від 12.09.2015 року.

Крім того, зазначені платежі підтверджуються довідкою Чернігівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» від 13.10.2015 № 36/5184 (а.с. 9), в якій зазначено час фактичного перерахування сплачених позивачем коштів єдиного податку до бюджету.

Згідно даної довідки фактично кошти були перераховані наступним чином:

квитанція № 326 від 16.01.2015 року 17.01.2015 року

квитанція № 412 від 16.02.2015 року 16.02.2015 року

квитанція № 186 від 16.04.2015 року 17.04.2015 року

квитанція № 675 від 18.05.2015 року 19.05.2015 року

квитанція № 16 від 17.06.2015 року 17.06.2015 року

квитанція № 331 від 17.07.2015 року 17.07.2015 року

квитанція № 106 від 14.08.2015 року 17.08.2015 року

квитанція № 80 від 12.09.2015 року 14.09.2015 року.

Щодо допущеної технічної помилки в одній цифрі ідентифікаційного номеру позивача в квитанціях за 2015 рік суд зазначає наступне.

В даному випадку невірне зазначення однієї цифри ідентифікаційного номеру позивача не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк, отже не вплинуло на виконання обов'язку платника із плати податку, тому застосування податковим органом штрафної санкції за несвоєчасну сплату підприємцем єдиного податку в січні-вересні 2015 року є безпідставним.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись принципами адміністративного судочинства, передбаченими ст. 7 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст. 87 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України).

В матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 09.03.2016, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лєсковим В.О. (а.с. 35).

Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" витрати пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною не повинні перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

На час розгляду справи судом ця сума складає 551,20 грн. за годину. ОСОБА_1 згідно квитанції № 1003167 від 18.03.2016 було сплачено адвокату Лєскову В.О. 1000,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 09.03.2016 (а.с. 37).

Позивач просить відшкодувати вартість правової допомоги за всі види наданої допомоги, а саме за оформлення адміністративного позову та за представництво її інтересів в суді при розгляді даної справи в сумі 1000,00 грн., відповідно до договору про надання юридичних послуг від 09.03.2016.

Таким чином, відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та до договору про надання юридичних послуг від 09.03.2016 компенсації підлягають витрати ОСОБА_1 на правову допомогу від адвоката Лєскова В.О. в сумі 1000,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять квитанцію № 7 від 11.03.2016 (а.с. 3), яка документально підтверджує понесені ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. Отже, згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області підлягають відшкодуванню документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 01.12.2015 року № про нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку за період з січня по вересень 2015 року в сумі 974,70 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 01.12.2015 року № про нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку за період з січня по вересень 2015 року в сумі 974,70 грн.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судові витрати в розмірі 551,20 грн. та витрати на надання провової допомоги в сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Кирпоноса, 28, м. Чернігів, 14000, ).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Добрянський