Справа № 804/9887/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 р. Справа № 804/9887/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Пелих А.А.
позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: Мариної А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату
про зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату, в якому просив зобов`язати відповідача надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач у розумінні приписів абзацу 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію» та ст.ст.150-152, 157 Сімейного кодексу України має право отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки позивач особисто виховує двох неповнолітніх дітей і згоди на призов не надавав, а навпаки офіційним листом від 14.07.2015р. за вх.№1840 повідомив відповідача про бажання отримати відстрочку. Проте, відповідач всупереч наведеним законодавчим нормам листом від 15.07.2015р. за вих.№1673 фактично відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, вказавши на те, що не вбачає законних підстав для її надання.
Позивач у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред`явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяв позивача та його дружини про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із тим, що дружина позивача є хронічно хворою людиною і у разі відсутності поруч її чоловіка будуть порушені права їх неповнолітніх дітей, було встановлено, що фактично позивач та його дружина ОСОБА_2 мешкають та виховують дітей разом, а не окремо, отже, на відстрочку згідно абзацу 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 права не має. Водночас, на сьогоднішній день законодавством не визначено обставин та підстав, що забороняють призивати громадян на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що дружина військовозобов`язаного хронічно хвора. Статусу одинокого батька позивач не має.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015р. №15/2015 військкоматами було розпочато призов громадян на військову службу під час часткової мобілізації у відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХП).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є військовозобов`язаним та відповідно до постанови Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Синельниківський ОМВК) від 19.06.2015р. на підставі п.«б» ст.83 графи II Розкладу хвороб додатка №1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, введеного в дію наказом Міністра оборони України від 01.08.2011р. №402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», за результатами проходження медичного огляду з 04.06.2015р. по 19.06.2015р. визнаний придатним до військової служби (а.с.6,29).
01.07.2015р. працівниками Синельниківського ОМВК позивачу вручена повістка про призов до військової частини на 16.07.2015р. (а.с.35зв.).
14.07.2015р. на адресу Синельниківського ОМВК надійшла заява позивача, в якій останній зазначав, що згідно абзацу 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію» та ст.ст.150-152, 157 Сімейного кодексу України він не надає згоди на призов, у зв`язку із тим, що він особисто виховує двох неповнолітніх дітей (а.с.33).
Крім того, 14.07.2015р. на адресу Синельниківського ОМВК надійшла заява дружини позивача - ОСОБА_2 , в якій ОСОБА_2 просила Синельниківський ОМВК надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації своєму чоловікові ОСОБА_1 на підставі абз.5 ст.23 Закону №3543-ХІІ тому, що він особисто виховує двох неповнолітніх дітей, оскільки з 2006 року вона (дружина позивача) є хронічно хворою людиною (двостороннє запалення нирок, радикуліт, остеохондроз, вірус нейтропенія та інші захворювання), у зв`язку із чим не має практичної можливості повноправно забезпечувати дітей належним вихованням, отже, у разі відсутності поруч її чоловіка будуть порушені права їхніх дітей згідно Сімейного Кодексу України (а.с.31).
На заяву ОСОБА_2 . Синельниківським ОМВК було надано відповідь від 15.07.2015р. за вих. №1673 в якій зазначалося, що за результатами розгляду цього звернення та доданих до нього документів встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкають та виховують дітей разом, а не окремо, отже, на відстрочку згідно абзацу 5 ст.23 Закону №3543-ХІІ ОСОБА_1 не має права. При цьому на сьогоднішній день законодавством не визначено обставин та підстав, що забороняють призивати громадян на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що дружина військовозобов`язаного хронічно хвора (а.с.30-31).
Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання Синельниківського ОМВК надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , суд зважає на наступне.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
- заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);
- чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання);
- жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);
- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває дитина - інвалід підгрупи А віком до 18 років;
- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є інвалідом I чи II групи, до досягнення нею 23 років;
- усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);
- зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;
- інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.
Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: студенти, аспіранти та докторанти, які навчаються на денній формі навчання; наукові і науково-педагогічні працівники вищих навчальних закладів, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники загальноосвітніх навчальних закладів, за умови, що вони працюють відповідно у вищих навчальних закладах, наукових установах та організаціях, загальноосвітніх навчальних закладах за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки. Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.
Судом встановлено та позивачем не заперечується, що ОСОБА_1 мешкає спільно зі своєю дружиною ОСОБА_2 , шлюб з якою укладено 24.09.2005р. (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.09.2005р.), та їх неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36-37).
Наведене також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №332 від 06.05.2015р., виданою виконкомом Роздорської селищної ради за підписом землевпорядника селищної ради та селищного голови ОСОБА_5 (а.с.35).
Позивач суду пояснив, що дітей вони виховують разом із дружиною, проте остання не може повноцінно брати участь у їх вихованні через хронічні хвороби (двостороннє запалення нирок, радикуліт, остеохондроз, вірус нейтропенія та інші захворювання). При цьому вірус нейтропенія може бути заразним, тому вона намагається менше спілкуватися з дітьми. Крім того, дружина працює у м. Дніпропетровську, тому часто не буває вдома (лишається періодично на ночівлю у знайомих у м. Дніпропетровську) і не може належним чином приділяти увагу дітям.
При цьому з виписки із історії хвороби ОСОБА_2 №4566 від 07.07.2015р. та консультаційного висновку спеціаліста Дніпропетровської обласної клінічної лікарні імені 1.1. Мечникова вбачається, що чіткого клінічного діагнозу останній не встановлено, а також їй запропоновано здати додаткові аналізи та пройти до обстеження для встановлення точного діагнозу її захворювання (а.с.37зв.,38).
Інших доказів про неможливість брати ОСОБА_2 участь у вихованні дітей через хвороби суду не надано.
Будь-яких доказів відносно того, що дружина позивача страждає на вірусну хворобу, яка є заразною, через що вона позбавлена можливості спілкуватися з дітьми, суду також не надано.
Натомість позивачем надано довідку з місця роботи його дружини ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» (Магазин «Сільпо» №220) від 27.08.2015р. за вих.№126, з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює на вказаному підприємстві з 01.11.2011р. (наказ №17/МПН220К від 01.11.2011р.) на посаді оформлювача готової продукції в Кондитерському цеху магазину №220 (а.с.44).
Зважаючи на те, що позивач не має статусу одинокого батька, спільно проживає зі своєю дружиною та їхніми неповнолітніми дітьми, при цьому доказів того, що дружина не бере участі у вихованні дітей суду не надано, суд приходить до висновку, що у позивача не має документальних підтверджень про самостійне здійснення ним виховання двох неповнолітніх дітей, які потрібно надати як доказову базу для підтвердження цієї обставини.
Зважаючи на наведене, підстав для надання позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у розумінні приписів абзацу 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» немає.
Також позивачем не надано суду доказів про наявність у даному випадку інших, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підстав для надання ОСОБА_1 такої відстрочки.
При цьому наявність у дружини позивача хронічних хвороб, а також її періодична відсутність через роботу в іншому місті згідно чинного законодавства не є підставою для надання позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова