Справа № 825/335/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/335/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Роєнка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 17.03.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за червень 2009 року, в розмірі 3500,53 грн.

За клопотанням представника позивача в судовому засідання до участі в праві в якості співвідповідачів залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області та Куликівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він був особою начальницького складу органів внутрішніх справ та проходив службу в УМВС України в Чернігівській області, наказом від 11.06.2009 №103 о/с був звільнений зі службу за власним бажанням. В день звільнення йому не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні. 30.10.2015 поштовим переказом позивачу було перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні, в розмірі 3217,26 грн., що мала бути виплачена в день звільнення, 11.06.2009. Така затримка у виплаті сталася з вини роботодавця. Позивач вважає, що за час затримки йому має бути виплачена компенсація відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». На обґрунтування своєї позиції позивач посилається на постанову Верховного суду України від 18.11.2014 по справі №21-518а14, якою визначено - «основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення». Крім того, позивач зазначає, що нормами частини 2 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено - під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби входить до складу грошового забезпечення, що підтверджується пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу», а отже є доходом, який підлягає компенсації. Розмір компенсації втрати частини доходів через виплату ОСОБА_3 30.10.2015 грошового забезпечення за червень 2009 року, в розмірі 3217,26 грн., з застосуванням індексу інфляції за 2009-2015 роки, складає на думку позивача - (0,999*0,998* 1,008* 1,009* 1,011 * 1,009* 1,091 * 1,046*0,998* 1,005* 1,249* 1,412 - 1)*3217,26 = 3500,53 грн.

Також ОСОБА_4 звертає увагу на те, що невиплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за червень 2009 року допустили в жовтні 2015 року Куликівський РВ УМВС України в Чернігівській області, УМВС України в Чернігівській області. Однак, зазначені суб'єкти були ліквідовані Постановою КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення органів національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» з одночасним утворенням як юридичної особи публічного права Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, яке виконує повноваження (завдання) осіб, що ліквідується. Позивач зазначає, що згідно правової позиції Верховного суду України, що викладена в постанові від 17.10.2011 по справі № 21-237а11, встановлена можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Таким чином, позивач вважає, що посилання Головного управління Національної поліції на те, що воно не може нести зобов'язання УМВС України в Чернігівській області є невмотивованим.

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити, зазначив, що відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. На час розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення територіальних підрозділів МВС ще не внесений, а тому територіальні органи МВС як юридичні особи ще не припинились. Уповноваженим органом, який прийняв рішення про припинення територіального органу МВС України та створення ГУНП в Чернігівській області, не визнано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області правонаступником територіальних органів МВС в Чернігівські області, а тому підстав для процесуального правонаступництва нема.

Представник УМВС України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення на позовну заяву. В запереченнях представник відповідача зазначає, що між позивачем і Куликівським РВ УМВС в Чернігівській області існував спір щодо права на одноразову допомогу та щодо суми одноразової грошової допомоги, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, оскільки умовою такої компенсації є факт нарахування суми та факт безпідставної затримки її виплати. Враховуючи, що суму була нарахована в рамках виконання рішення суду, вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати безпідставні і при цьому посилання представника позивача на необхідність задоволення позовних вимог відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 є помилковим.

Відповідач вважає, що дохід у вигляді суми одноразової грошової допомоги було нараховано та виплачено позивачу в один день, тобто факту затримки розрахунку немає. При цьому варто звернути увагу на те, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, отже вимога позивача про стягнення на його користь компенсації в зв'язку з несвоєчасною виплатою не відповідає вимогам закону. Окрім цього, УМВС України в Чернігівській області вважає, що вказана сума для виплати є одноразовою, у зв'язку з чим на дані правовідносини дія положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" не поширюється.

Представник відповідача - Куликівського РВ УМВС України в Чернігівській області в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, в письмових запереченнях зазначив, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Оскільки позивачеві нарахування та виплата одноразового грошового забезпечення при звільненні зі служби у червні 2009 року відповідачем не проводилось і оспорювалось позивачем, а їх виплату проведено лише на підставі Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року, існував спір щодо суми невиплаченої одноразової грошової допомоги, тобто сума не була нарахована відповідачем і не виплачена несвоєчасно. Тому вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати безпідставні, і при цьому посилання представника позивача про задоволення позовних вимог відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 є помилковим. Крім того, одноразова грошова допомога, яка була виплачена ОСОБА_3 30 жовтня 2015 року, мала разовий характер у зв'язку з чим на неї не може поширюватись Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 наказом УМВС України в Чернігівській області від 11.06.2009 № 103 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 "ж" (за власним бажанням) з посади капітана міліції, інспектора дозвільної системи Куликівського РВ УМВС України в Чернігівській області (а.с.28).

Під час звільнення ОСОБА_3 не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби, яка встановлена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей"

Позивач звернувся до суду з позовом до Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненарахування такої грошової допомоги при звільненні та про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, яка полягає в не нарахуванні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби, яка встановлена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Зобов'язано Куликівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, яка встановлена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років служби.

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 було залишено без змін

Як свідчать матеріали справи, Куликівським РВ УМВС України було виконано рішення суду та згідно платіжного доручення № 432 від 27.10.2015 (а.с. 31) перераховано ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, яка встановлена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 в сумі 3217,26 грн. Позивачем одноразову грошову допомогу було отримано 30.10.2015, про що свідчить фіскальний чек, наявний в матеріалах справи (а.с. 30)

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 цього Порядку його дія цього поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне, а саме те, що у відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При цьому, позивач проходив службу у міліції, порядок, умови проходження та звільнення з якої, у тому числі, і у частині оплати праці, врегульовані законодавством України, зокрема: Законом України "Про міліцію" (чинного на момент проходження позивачем служби); Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114; Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499.

Так, частиною 1 статті 19 Закону України "Про міліцію" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно статті 18 Закону України "Про міліцію" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Пунктом 12 цього Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

При цьому, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а не працював у Куликівському районному відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на умовах трудового договору чи інших умовах.

У свою чергу, трудові відносини та служба в органах внутрішніх справ мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством.

При цьому, спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, не передбачена.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", відповідно до якої передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України і у постанові від 05.03.2012 (справа № 21-42а).

Також суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за червень 2009 року, в розмірі 3500,53 грн. не підлягають задоволенню з підстав того, що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області не є правонаступником Куликівського РВ УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області.

Законом України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію". Згідно п. 7 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України доручено в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області та Куликівський районний відділ УМВС в Чернігівській області було ліквідовано та створено Головне управління Національної поліції України в Чернігівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 107 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На даний час до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про припинення органів МВС України в Чернігівській області ще не внесений, а тому в силу ст. 107 ЦК України вони, як юридичні особи ще не припинились.

Крім того, органом, що нарахував та виплатив ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, яка встановлена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 є Куликівське РВ УМВС України в Чернігівській області, а не Головне управління національної поліції в Чернігівській області, з якого позивач просить стягнути суму грошової компенсації.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що сума грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на користь ОСОБА_3 не підлягає стягненню, а тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур