Справа № 804/10953/15
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2016 рокусправа № 804/10953/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2015 року у справі №804/10953/15 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної Казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.08.2015 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної Казначейської служби України у Дніпропетровській області), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по день винесення рішення;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області зробити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по день винесення рішення та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за вислугу років, надбавка за високі досягнення у праці, щомісячна премія);

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та виплатити в повному обсязі недоплачену заробітну плату ОСОБА_2 за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за вислугу років, надбавка за високі досягнення у праці, щомісячна премія).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Позивач також не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу позивача, в якому просив залишити скаргу без задоволення.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи у відсутності свого представника.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01 серпня 2014 року працює в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська на посаді помічника судді, має 11 ранг державного службовця в межах 5 категорії посад державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки позивача, наказом Індустріального районного суду м.Дніпропетровська №67-к від 01.08.2014 року та наказом Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.10.2014 року №92-к (а.с.12-14).

Спір виник між сторонами з приводу нарахування та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по день винесення судом рішення у даній адміністративній справі.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який має вищу юридичну силу у порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268, закріплено інший розрахунок розміру посадового окладу посади позивача, ніж у вказаній постанові. Суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин мають застосовуватись саме норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням змін, які внесені на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII . Будь - яких обмежень, які закріплені на рівні закону, щодо нарахування розміру посадового окладу працівника апарату суду у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року, судом першої інстанції встановлено не було. При здійсненні розрахунку заробітної плати позивача, як працівника апарату суду, відповідач, починаючи з 26 жовтня 2014 року повинен був враховувати положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2015 року по день винесення судом рішення, суд першої інстанції виходив із того, що починаючи з 01.01.2015 року на законодавчому рівні пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» закріплено обмеження щодо застосування Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Враховуючи те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами врегульовано у певні проміжки часу різними законодавчими актами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати спірні правовідносини, розділивши їх на два часових періоди, а саме: з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року та з 29.03.2015 року.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Натомість частиною 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07.07.2010 року) передбачено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Водночас відповідно до ст.149 вказаного Закону правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу».

У свою чергу, за змістом ч.7 ст.33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведених правових положень Кабінет Міністрів України затвердив Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих спеціалізованих судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додатки 44-47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року у редакції постанови Кабінету Міністрів України №700 від 12.05.2007 року).

При цьому, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №482 від 20.05.2009 року коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати, яка, в свою чергу згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становила 1218,00 грн..

З огляду на викладене, особи, які в 2014 році займали посади державних службовців, мали право на посадовий оклад у розмірі 1218,00 грн..

14.10.2014 року був прийнятий Закон України «Про прокуратуру», пунктом 5 Прикінцевих положень якого внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та доповнено її новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Зазначені зміни набрали чинності 26.10.2014 року

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Абзацем же другим підпункту 1 і абзацем третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» на Кабінет Міністрів України покладено обов1язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абзац другий частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» був прийнятий після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону над підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону про Державний бюджет України на 2014 рік і суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосуванню не підлягають.

Таким чином, взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Держаний бюджет, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи Державної судової адміністрації, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти до висновку, що з 26 жовтня 2014 року працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру».

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

З 01 січня 2015 року набрали чинності Закон України № 79-VIII від 28.12.2014 року, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року, і Закон України від 28.12.2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік», якими встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетний кодекс України із змінами і Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру», то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте делеговане Кабінету Міністрів України з 01.01.2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, прийнявши постанову від 02.09.2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (набрала чинності з 09.09.2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

З 29 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12.02.2015року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.

В абзаці другому частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», був прийнятий Закон України № 217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Підпунктом 12 пункту 1 Закону № 217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте Закон України від 02.03.2015 року № 217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» набрав чинності з 13.03.2015 року, а Закон України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» - з 29.03.2015 року, тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року по 9 вересня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім цього, у цій же справі Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду, відповідачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції частково не вірно встановлені обставини справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального, а тому належить скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2015 року у справі №804/10953/15 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014 року.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з 29.03.2015 року відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу».

Постанова суду апеляційної інстанції прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак