Справа № 813/3852/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/9512/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Олімп Плюс» до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за апеляційною скаргою Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Олімп Плюс» (далі - ПП «Олімп Плюс») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - Буська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/104/22-0 від 06.03.2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № /104/22-00 від 06.03.2014 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, його оскаржила Буська ОДПІ, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження доказів, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. Аргументуючи свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, апелянт вказав, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що документи, якими позивач обґрунтовує свою правову позицію не можуть беззаперечно підтверджувати фактичність господарських операцій.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «Олімп Плюс» зареєстроване як юридична особа 28.04.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи А00 №365106.

Буською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Олімп Плюс» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій із ТОВ «Будівельна компанія «Адена», ТОВ «А-Знак», ТОВ «Нові Технології ТПВ» за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №37/22-00/33465271 від 20.02.2014 року (далі - акт перевірки від 20.02.2014 року).

В акті перевірки від 20.02.2014 року відповідач зазначив про порушення ПП «Олімп Плюс» вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на суму 294624,00 грн., в т.ч. за квітень 2012 р. на 36667,00 грн., за серпень 2012 р. на 2833,00 грн., за вересень 2012 р. на 84321,00 грн., за жовтень 2012 року на 20000,00 грн., за грудень 2012 року на 62000,00 грн., лютий 2013 року на 48333,00 грн., за березень 2013 року на 40470,00 грн.

Податковий орган, даючи оцінку правомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, використав: податкові декларації з податку на додану вартість, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, базу даних ІАІС «Податковий блок», Додаток №5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», оборотно-сальдові відомості та відомості аналітичного обліку по рахунках: 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», банківських виписок та актів перевірок контрагентів позивача, складених ДПІ у Печерському районі м. Києва, в тому числі, щодо ТОВ «А-Знак» від 22.08.2013 року № 877/26-55-22-07/27193050.

У ході проведення перевірки Буською ОДПІ надіслано вимогу № 499/10/22-00 від 07.02.2014 року про надання первинних документів. На виконання вказаної вимоги ПП «Олімп Плюс» надано відповідь від 10.02.2014 року № 20/14 щодо неможливості надання документів по контрагентах ТОВ «Будівельна компанія «Адена», ТОВ «А-Знак», ТОВ «Нові Технології ТПВ» у зв'язку із їх викраденням, а на запити ПП «Олімп Плюс» про відновлення документів, що підтверджують взаємовідносини із даними підприємствами, відповіді не надходило.

26 лютого 2014 року позивачем подано заперечення № 27/14 до акту перевірки від 20.02.2014 року разом із відновленими первинними документами щодо підтвердження господарських операцій із ТОВ «Будівельна компанія «Адена», ТОВ «Нові Технології ТПВ».

Згідно протоколу № 5/22-00/33465271 від 03 березня 2014 року засідання постійної комісії щодо розгляду спірних питань Буської ОДПІ, рекомендовано не приймати податкове повідомлення-рішення щодо порушень, викладених в акті перевірки при здійсненні взаємовідносин з ТОВ «Будівельна компанія «Адена», ТОВ «Нові Технології ТПВ» на суму завищення податкового кредиту 207470,00 грн. Порушення при здійсненні взаємовідносин з ТОВ «А-Знак» в сумі 87154,66 грн. визнати правомірними.

Буською ОДПІ 06.03.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /104/22-00 від, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 87154,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 43557,00 грн.

Суд першої інстанції визнав це податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки податковим органом не наведено переконливих доводів та не доведено існування обставин, які виключають право позивача на формування податкового кредиту у зв'язку із господарськими операціями, що відбулися між останнім та ТОВ «А-Знак».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Порядок обчислення та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Як вбачається з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПКУ.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість та віднесення суми до складу валових витрат за умови підтвердження відповідними первинними документами реального здійснення господарських операцій.

Як встановлено судом, 24.10.2013 року ПП «Олімп Плюс» подано до контролюючого органу письмове повідомлення щодо викрадення документів, що належали підприємству. Вказане підтверджується довідкою Буського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області від 07.04.2014 року №1744. У відповідь на повідомлення, Буською ОДПІ 28.10.2013 року проінформовано позивача про обов'язок відновлення втрачених документів протягом 90 днів.

Відповідно до п. 44.5 ст. 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в п. 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Згідно матеріалів справи, позивачем протягом 90-денного строку з 26 жовтня 2013 року вживалися заходи по відновленню втрачених документів, що підтверджується долученими до матеріалів справи запитами від 30.10.2013 року, від 08.01.2014 року, від 20.01.2014 року, від 10.12.2013 року.

Зі змісту акту від 20.02.2012 року вбачається, що в ході проведення перевірки, Буською ОДПІ надіслано вимогу №499/10/22-00 від 07.02.2014 року про надання первинних документів. На виконання вказаної вимоги ПП «Олімп Плюс» направлено відповідь від 10.02.2014 року №20/14 щодо неможливості надання документів по контрагентах ТОВ «Будівельна компанія «Адена», ТОВ «А-Знак», ТОВ «Нові Технології ТПВ» у зв'язку із їх викраденням.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в акті перевірки від 20.02.2014 року податковим органом не відображено і не застосовано до спірних правовідносин вимоги пункту 44.6 ст. 44 ПК України, згідно якого контролюючий орган мав право вважати, що витребувані документи були відсутні у платника податків на час складення податкової звітності.

Крім того, відповідачем не надано доказів про застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п. 121.1 ст. 121 ПК України, яким встановлена відповідальність за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи контролюючого органу щодо відсутності первинних документів саме на час складання податкової звітності у позивача за наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ «А-Знак» не можна визнати обґрунтованими.

Як встановлено судом, підставами для висновків, викладених в акті перевірки від 20.02.2014 р. № 37/22-00/33465271, став, зокрема, акт перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «А-Знак» від 22.08.2013 року № 877/26-55-22-07/27193050, в якому зазначено, що ТОВ «А-Знак» не знаходиться за юридичною та фактичною адресою, не представило документи до перевірки, у нього відсутні виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, а тому товариство відобразило господарські операції щодо придбання товарів (робіт та послуг), які фактично не відбувались.

На спростування доводів податкового органу та підтвердження податкового статусу контрагента позивачем долучено до матеріалів справи: Довідку АА №639870 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Довідку про взяття на облік платника податків від 02.08.2012 року № 2462, Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи та Ліцензію щодо здійснення господарської діяльності у будівництві, пов'язані із створенням об'єктів архітектури ТОВ «А-Знак».

Крім того, позивачем відновлено первинні документи щодо підтвердження господарських операцій із контрагентами ТОВ «Будівельна компанія «Адена» та ТОВ «Нові Технології ТПВ», які надіслані на адресу Буської ОДПІ 26.02.2014 року. Також, відновлено і первинні документи щодо господарських операцій із ТОВ «А-Знак», які долучено до матеріалів справи, а саме: договори субпідряду, акти приймання-передачі виконаних робіт, податкові накладні, рахунки-фактури, видаткові накладні, акти списання (а.с. 198-243).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що контролюючим органом під час розгляду питання про прийняття спірного рішення в частині визначення податкових зобов'язань щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «А-Знак», безпідставно не враховано вимоги абз. 4 п. 44.7 ст. 44 ПК України, яким визначено, що у разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність наявність (відсутність) підстав для виникнення податкових зобов'язань платника податку від дій його контрагента, фактичної сплати ним податку до бюджету, законності ведення податкового обліку, перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Крім того, як вбачається із довідки з Аналітичної системи про перегляд результатів співставлення поданою ДФС України, ТОВ «А-Знак» задекларувало податкові зобов'язання зі сплати ПДВ за наслідками торгових операцій з позивачем.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

У той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не доведено існування обставин, які виключають право позивача на формування податкового кредиту у зв'язку із господарськими операціями, що відбулися між останнім та ТОВ «А-Знак», а тому не доведено належним чином правомірність податкового повідомлення-рішення, оскільки є причини вважати, що воно прийнято на підставі недостатньо обґрунтованих та передчасних висновків про відсутність реального характеру цих господарських взаємовідносин.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у адміністративній справі № 813/3852/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 22 березня 2016 року.