Справа № 804/9702/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ К/800/25867/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.

за участю представників сторін: від позивача-1 - Лубенець С.В.

від позивача-2 - Лубенець С.В.

від позивача-3 - Лубенець С.В.

від позивача-4 - Лубенець С.В.

від відповідача - Чохей Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 р.

у справі № 804/9702/13-а

за позовом 1) дочірнього підприємства «Свіжий хліб» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод», 2) дочірнього підприємства «Каравай» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод», 3) дочірнього підприємства «Еліт-хліб» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод», 4) товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод»

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року дочірнє підприємство «Свіжий хліб» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод» (далі - позивач-1, ДП «Свіжий хліб»), дочірнє підприємство «Каравай» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод» (далі - позивач-2, ДП «Каравай»), дочірнє підприємство «Еліт-хліб» товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод» (далі - позивач-3, ДП «Еліт-хліб») та товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Марганецький хлібозавод» (далі - позивач-4, ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод») звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, Нікопольська ОДПІ), в якому, з урахуванням доповнень, просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.07.2013 р. № , № , № , від 11.07.2013 р. № , від 07.08.2013 р. № , № , № , № , № , № , від 12.08.2013 р. № , № , № , від 17.07.2013 р. № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 р., адміністративний позов задоволено; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Нікопольською ОДПІ були проведені позапланові виїзні перевірки ДП «Свіжий хліб», ДП «Каравай», ДП «Еліт-хліб», ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» та направленні запити щодо витребування документів для проведення перевірок.

На запити відповідача позивачами були надані до перевірок документи не в повному обсязі. В результаті чого, відповідачем відносно позивачів були складені акти щодо відмови від надання документів, де зазначено про порушення позивачами вимог підпунктів 16.1.5, 16.1.9 пункту 16.1 статті 16, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для винесення відносно позивачів податкових повідомлень-рішень, якими за порушення пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, позивачам нараховано адміністративний штраф у розмірі 510 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступного.

Згідно пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до підпунктів 16.1.5, 16.1.9 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

Згідно пункту 85. 2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Виходячи з зазначених положень законодавства та з урахуванням того, що акт перевірки не містить переліку документів, які не були подані позивачами, та те, що позивачі просили продовжити їх термін для подачі документів і надавали пояснення на запити, але фактів відмови від подачі документів не було, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 04.07.2013 р. № , № , № та від 11.07.2013 р. № .

Досліджуючи питання щодо правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 07.08.2013 р. № , № , № та від 11.07.2013 р. № , у зв'язку з порушенням пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 р. № 637, зареєстрованого в Мінюсті України від 13.01.2005 р. за № 40/10320 та статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 стосовно неповного оприбуткування готівкових коштів в касі, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, висновок відповідача про не оприбуткування готівки в касі позивачів ґрунтується на відсутності прибуткових касових ордерів, що підтверджують оприбуткування готівкової виручки.

Так, на підставі даних банківських квитанцій про внесення готівки до каси банку, відповідачем в актах зазначено, що позивачі здійснили неповне оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства на загальну суму: - ДП «Свіжий Хліб» на суму 25 000 грн.; - ДП «Каравай» на суму 5 570 грн.; - ДП «Еліт-хліб» на суму 5 000 грн.; - ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» на суму 101 250 грн.

Разом з тим, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, податковим органом не враховував оригінали квитанцій банку та зарахування виручки на поточні рахунки позивачів у тому обсязі, що відповідає видатковим касовим ордерам, якими оформлено здачу коштів в банк.

Відповідно до Положення № 637 оприбуткованими вважаються готівкові кошти, що проведені підприємством в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів згідно пункту 1.2 та пункту 2.6 Положення.

Зазначені суми були оприбутковані позивачами в повному обсязі, про що відповідач не заперечував. Положення № 637 відокремлює вимоги щодо оприбуткування готівкової виручки в касі підприємства, визначені пунктом 2.6, та вимоги щодо зарахування оприбуткованої виручки на поточний рахунок підприємства, які визначені у пункті 2.8.

Висновки відповідача ґрунтуються на аналізі заповнення внутрішніх документів банку (квитанцій), а не видаткових касових ордерів, якими оформлено здачу готівкової виручки в банк та зарахування цих коштів на поточні рахунки позивачів у повному розмірі.

Згідно пункту 2.5 Положення № 637 якщо підприємства (підприємці) та фізичні особи здійснюють готівкові розрахунки без відкриття поточного рахунку шляхом унесення до банків готівки для подальшого її перерахування на рахунки інших підприємств (підприємців) або фізичних осіб, то такі розрахунки для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.

Тобто, на підставі наведених в актах квитанцій банку до каси банку вносилася виручка, що була оприбуткована в касі та зарахована на поточний рахунок позивачів.

При цьому, з урахуванням пункту 2.5 Положення № 637, кошти, які б вносились іншими особами, які не є працівниками підприємства, до каси банку, вважаються для підприємства безготівковими розрахунками і за такими операціями не здійснюється оформлення прибуткових касових ордерів та такі операції не можуть відображатись в касовій книзі.

Суми готівкових коштів, зарахованих на поточні рахунки в банках, повністю збігаються з сумами оприбуткованої в касі готівкової виручки. Отже, ніякої іншої готівкової виручки, ніж та, що була належним чином оприбуткована в касах позивачів, позивачі не отримували.

Оскільки зарахування належним чином оприбуткованої в касах готівкової виручки на поточні рахунки в банках, як окрема господарська операція, підтверджується видатковими касовими ордерами та виписками банку, то у відповідача не існувало підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій встановлених статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», що вказує на необґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 07.08.2013 р. № , № , № , від 11.07.2013 р. № .

З огляду на те, що надходження будь-якої іншої виручки, ніж та, що була належним чином оприбуткована в касі та/або надійшла на поточні рахунки позивачів судами не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, то відповідачем неправомірно донараховано суми єдиного податку на суми готівкової виручки, зарахованої на їх поточні рахунки, визначених позивачам податковими повідомленнями-рішеннями від 07.08.2013 р. № , № та № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.08.2013 р. № , прийнятого відповідачем відносно ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод», на підставі порушенням підпунктів 4.1.1, 4.1.6 статті 4, пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 135.1 статті 135, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пунктів 137.1, 137.4 статті 137 Податкового кодексу України, про донарахування податку на прибуток на суму 3 505 128,50 грн., судами попередніх інстанцій зазначено наступне.

Як вбачається з актів перевірок ДП «Свіжий Хліб», ДП «Каравай» та ДП «Еліт-Хліб», вказане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі висновків відповідача щодо неможливості здійснення фізичними особами-підприємцями поєднання підприємницької діяльності і найманої праці, тому відповідач переніс доходи, задекларовані фізичними особами-підприємцями, до бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод».

Разом з тим, не існує жодних законних підстав для їх врахування у складі доходів ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод», оскільки неможливо визначити розмір договірної вартості, який зокрема, не може бути меншим за суму компенсації, яку ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» ніколи не отримував та не отримає, неможливо визначити дату переходу права власності на товар (продукцію) від ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» до покупців, таких обставин не визначено нормами податкового законодавства.

ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» отримувало доходи від надання послуг за договорами, укладеними з фізичними особами-підприємцями.

Надання ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» послуг фізичним особам-підприємцям кваліфікується відповідачем, як надання безповоротної фінансової допомоги, але ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» визначало дохід від таких операцій, як від операцій з реалізації послуг та визначало податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

. ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» не отримувало кошти від фізичних осіб-підприємців, як безповоротну фінансову допомогу.

За таких обставин висновки відповідача щодо перенесення доходів фізичних осіб-підприємців до бази оподаткування податком на прибуток ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод», а отримані від фізичних осіб-підприємців кошти за надані їм послуги як безповоротної допомоги такими фізичними особами-підприємцями є протиправними.

Крім того судами зазначено, що Згідно акту № 527/230/31760832 від 21.05.2010 р. «Про результати виїзної перевірки ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009» будь-яких зауважень щодо визнання чи невизнання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких відображались господарські операції з надання послуг ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» фізичним особам-підприємцям не було встановлено. Також і не визнавались реальними чи нереальними правочини (договори), укладені з фізичними особами-підприємцями та не здійснювалось перенесення отриманих ними доходів до бази оподаткування ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод».

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.08.2013 р. № винесеного, за порушенням пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» , пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, про донарахування ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» податку на додану вартість на суму 2 924 765,50 грн., судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

На підставі висновків відповідача щодо перенесення доходів, отриманих фізичними особами-підприємцями, до бази оподаткування ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» відповідачем донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму таких доходів та зменшено суму податкових зобов'язань на суму нарахованих податкових зобов'язань ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» від надання послуг фізичним особам-підприємцям, оскільки визнав такі суми, як отримання безповоротної фінансової допомоги.

Згідно положень Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України. Поставкою товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт), а поставкою послуг вважаються будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Нарахування податку на додану вартість здійснюється за поставкою товарів (робіт, послуг) за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до норм Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Постачанням послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару.

При цьому, жодних документальних підтверджень що ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» постачав товари чи надавав роботи (послуги) інші, ніж ті, що були надані ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» фізичним особам-підприємцям за договорами надання послуг по забезпеченню виробничого процесу по виготовленню та реалізації хлібобулочної та кондитерської продукції та надання послуг з сертифікації продукції відповідачем не надано.

Таким чином, підстав для нарахування податку на додану вартість за доходами, отриманими та задекларованими фізичними особами-підприємцями у періоді з 2010 року по 2012 рік, оскільки база для оподаткування податком на додану вартість за операціями з поставки товарів (послуг) повинна визначатись виходячи з договірної вартості, а ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» не укладало договорів з фізичними особами-підприємцями або іншими покупцями про надання послуг чи реалізації товарів, як і не реалізовувало товар, який належав фізичним особам-підприємцям через торгову мережу або іншим засобом.

Відповідачем не надано доказів та документального підтвердження щодо дати зарахування коштів на банківський рахунок ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» як оплату товарів (робіт, послуг) або дати відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дати оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод»; не надано доказів щодо надання ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» безоплатно товарів (послуг) іншим покупцям; не доведено підстав для включення до бази оподаткування податком на додану вартість ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» доходів, отриманих та задекларованих фізичними особами-підприємцями, не доведено факту їх виникнення та відповідного документального підтвердження.

Вказані обставини, як зазначено судами попередніх інстанцій, не дають підстав для визнання висновків відповідача щодо перенесення доходів фізичних осіб-підприємців до бази оподаткування податком на додану вартість ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

Визначаючись із правовою долею спірного податкового повідомлення-рішення від 12.08.2013 р. № , винесеного у зв'язку з порушенням пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, щодо визначення ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» податку з доходів фізичних осіб на суму 510,00 грн., суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведеної перевірки відповідачем визначено, що ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» в наданих податкових розрахунках до Марганецького відділення Нікопольської ОДПІ за формою № 1ДФ за І квартал 2010 року, ІІ квартал 2010 року, ІІІ квартал 2010 року, ІV квартал 2010 року, І квартал 2011 року, ІІ квартал 2011 року, ІІІ квартал 2011 року, ІV квартал 2011 року, І квартал 2012 року, ІІ квартал 2012 року, ІІІ квартал 2012 року, ІV квартал 2012 року, І квартал 2013 року не у повному обсязі та з недостовірними відомостями відобразило суми перерахованого податку на доходи фізичних осіб утриманого із заробітної плати працівників підприємства.

Порядок заповнення та подання податкового розрахунку (форма № 1ДФ) з податку на доходи фізичних осіб встановлений «Порядком заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 р. № 1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р. за № 46/18784, у пункту 3.3 якого зазначено, що у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. Заробітна плата, що виплачується у встановлені терміни у наступному місяці, повинна бути відображена в податковому розрахунку за той період, у який входить попередній місяць, за який заробітну плату було нараховано. Наприклад, до податкового розрахунку за I квартал входить заробітна плата за січень, яка нарахована у січні та виплачена у лютому, за лютий (нарахована у лютому та виплачена у березні), за березень (нарахована у березні та виплачена у квітні).

Тобто, у разі виплати заробітної плати у встановлені терміни, сума нарахованого та виплаченого доходу за три місяці кварталу відображається у повній сумі. Сума утриманого та перерахованого податку відображається таким же чином.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВКФ «Марганецький хлібозавод» надавало відповідні розрахунки за період з І кварталу 2010 року по І квартал 2013 року у встановлені законодавством строки, що свідчить про дотримання пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України та відсутності підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, постанова окружного суду та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 р. у справі № 804/9702/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко