Справа № 804/246/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 р. Справа № 804/246/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі Гончаровій В.Г., розглянувши за участю:
представників відповідача - Лобода Н.М., Карпенко О.І.,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1,
до відповідача Прокуратури Дніпропетровської області,
про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення.
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:
- скасування наказу прокурора Дніпропетровської області №2813к від 14.12.2015р. та поновлення на роботі на посаді прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області;
- зарахування до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору;
- стягнення з прокуратури Дніпропетровської області заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору;
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звільнення з посади вважає незаконним та безпідставним оскільки порушені положення ст.60 Закону України «Про прокуратуру», якою передбачено підстави звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури та вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників при скороченні чисельності чи штату працівників. Крім того позивач зазначає, що в порушення інструкції про порядок ведення трудових книжок, остання не заповнена одночасно українською та російською мовами і не засвідчено окремо обидва тексти; оскаржуваний наказ надійшов до новоствореної Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області лише 21.12.2015р., у зв'язку з чим днем звільнення є саме ця дата. В порушення ч.1 ст.43 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України звільнення з роботи було проведено без попередньої згоди профспілкового комітету та позивачу не пропонувалася інша робота. Результат тестування склав - 61,3 бала, а тестування проходив на загальних умовах, чим грубо порушенні права позивача. У попередженні про звільнення від 24.09.2015 р. вказано, що звільнення проходить у зв'язку з ліквідацією, однак відповідно до наказу Генерального прокурора України №83-Ш від 23.09.2015 р. проведено реорганізацію органів прокуратури.
В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов в повному обсязі та в обґрунтування правової позиції надав додаткові письмові пояснення, зокрема щодо прийняття оскаржуваного наказу не уповноваженою особою та за відсутності подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, та щодо неможливості врахування тестування на зайняття посад у місцевих прокуратурах, внаслідок відсутності реєстрації в Міністерстві юстиції України Порядку проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, затвердженого наказом Генерального прокурора України №98 від 20.07.2015р.
Відповідач проти позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, зокрема що із набуттям чинності новим Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-У11 розпочато процес системного реформування органів прокуратури України, у тому числі запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу. Відповідно до положень п.п. «в» пункту 5-1 розд. Х111 «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» прокурорами місцевих прокуратур призначаються особи, які на день набрання чинності Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистими якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур (Порядок проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури, наказ Генпрокурора №98 від 20.07.2015 р.).
На виконання вищевказаних вимог, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №83ш у зв'язку з утворенням з 15.12.2015р. місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, виключено у штатному розпису прокуратури Дніпропетровської області ряд міських, районних, міжрайонних прокуратур та встановлено тринадцять місцевих прокуратур, у тому числі Новомосковську місцеву прокуратуру. З урахуванням викладеного, всім працівникам міських, міжрайонних, районних прокуратур області вручено попередження про звільнення. ОСОБА_1 попередження про майбутнє звільнення у разі не проходження або не успішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015р., було вручено 24.09.2015р. За результатами тестування позивач набрав 61,3 бали. Правом на оскарження порядку проходження тестування та їх результатів до позивач не скористався. Будь-які переваги чи обмеження у проходженні тестування певним категоріям працівників органів прокуратури України ні Законом України «Про прокуратуру», ні Порядком проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури, чи іншими законодавчими актами не передбачені. Рейтинговий бал, який дозволив претендувати на подальшу роботу у Новомосковській місцевій прокуратурі склав 84,3 балів (35 позиція у рейтинговому списку). Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурора конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури, який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількості штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі. Питання застосування ч.2 ст.42 КЗпП України щодо наявного у позивача переважного права у залишенні на роботі не поставало із-за відсутності такого ж підсумкового балу у іншого кандидата відповідно до рейтингового списку. Посилання позивача на відсутність подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, як на одну з умов для звільнення, пояснив тим, що цей орган ще не створений і не розпочав свою роботу. Щодо посилання позивача на вручення трудової книжки з порушенням встановлених строків відповідач зазначив, відповідно до витягу з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів прокуратури області, трудову книжку позивач отримав у день його звільнення, а саме 14.12.2015р.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, суд-
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, у зв'язку з чим спір з приводу оскарження наказу про звільнення підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначається Законом України «Про прокуратуру».
Згідно з п.5-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.
Відповідно до п.1.2 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.
Згідно з п.5.2 Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.
Відповідно до п.9.1 Порядку рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.
Згідно з п.9.5 Порядку керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.
Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №76ш у зв'язку з утворенням з 15.12.2015р. місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, прокуратур із штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області виключено штатний розпис Новомосковської міжрайонної прокуратури та встановлено у штатному розписі Новомосковської місцевої прокуратури 14 посад прокурорів, які заповнювалися відповідно до Порядку проведення тестування для зайняття займаної посади прокурора місцевої прокуратури.
24.09.2015р. ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст. 49-2 КзПП України та п.5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», попереджено про звільнення прокурором області. Позивач попереджений про звільнення з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.
Відповідно до законодавства та з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур проводилося тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі. За результатами тестування ОСОБА_1 набрав 61,3 бали, що визнається сторонами. Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, рейтинговий бал, який дозволив претендувати на подальшу роботу у Новомосковській місцевій прокуратурі склав 84,3 балів (35 позиція у рейтинговому списку).
Враховуючи рейтинговий список кандидатів для зайняття посад прокурорів Новомосковської місцевої прокуратури, наказом прокуратури Дніпропетровської області №281к від 14.12.2015р. було звільнено ОСОБА_1 юриста 2 класу з посади прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури, у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру»).
Посилання позивача на порушення вимог ст.60 Закону України «Про прокуратуру», зокрема на те, що він був звільнений без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури у визначених випадках не береться судом до уваги, оскільки глава 3 розд.VIII Закону України «Про прокуратуру», яка регламентує діяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (ст.73-79) набирає чинності з 15.04.2016 р. (ч.2 п.1 Прикінцевих положень Закону). Аналогічне положення міститься у п.п.4 п.5-1 розд.ХІІІ Перехідних положень Закону, де зазначено, що прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів та подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 п.1 розд.ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону.
Також є безпідставними посилання позивача на порушенням вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників при скороченні чисельності чи штату працівників, оскільки наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №76ш, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015р. місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, прокуратур, із штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області виключено штатні розписи усіх міськіх, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур.
Крім цього, позивач зауважив, що наказ про його звільнення підписаний не керівником регіональної прокуратури, як про це йдеться у ч.2 п.2 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», а прокурором Дніпропетровської області, тобто особою, не уповноваженою цим Законом приймати рішення про його звільнення.
Таке твердження позивача не може бути взято судом до уваги, оскільки в ч.2 ст.10 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області.
Також є безпідставними посилання позивача на те, що днем звільнення є саме 21.12.2015р., внаслідок надходження оскаржуваного наказу до новоствореної Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області засобами факсимільного зв'язку, оскільки згідно до витягу з Книги обліку трудових книжок при звільненні з органів прокуратури, у графі «Дата і підстава видачі працівнику трудової книжки» зазначено саме 14.12.2015р. та у графі «Розписка працівника в отриманні трудової книжки» наявний підпис позивача.
Посилання позивача на звільнення з роботи без попередньої згоди профспілкового комітету також не може бути взято судом до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Також, суд зазначає, що положення ст.12 Закону України «Про прокуратуру» та Додатку до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур набирають чинності з 15 грудня 2015 року.
Тобто, у зв'язку з припиненням функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та ліквідацією штатних розписів прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур Дніпропетровської області та затвердженням штатних розписів місцевих прокуратур Дніпропетровської області, прокурори місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» - призначаються на посади лише за умови проходження відповідного тестування.
Щодо посилання позивача на порушення інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме не заповнення одночасно українською та російською мовами і не засвідчення окремо обидва тексти, суд зазначає наступне.
Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993р. передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.
У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.
Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.
Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.
Зі змісту наведеної норми слідує, що дійсно трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти. Проте, порушення вказаного правила заповнення трудової книжки, на відміну від факту затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, не має наслідком визнання недійсним запису вчинено лише однією мовою.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ №2813к від 14.12.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 юриста 2 класу з посади прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури, у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру»), прийнятий відповідачем в порядку, у межах та спосіб, встановлений законом, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про скасування наказу прокурора Дніпропетровської області №2813к від 14.12.2015р. та поновлення на роботі на посаді прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; зарахування до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору та стягнення з прокуратури Дніпропетровської області заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини (ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (п.2).
Верховний Суд України у пункті 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б однієї з обов'язкових складових відповідальності за заподіяння шкоди взагалі виключає її настання.
Проте, в ході розгляду справи судом було встановлено відсутність ознак протиправності наказу №2813к від 14.12.2015р., у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.
Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 24.02.2016р.
У повному обсязі постанову складено 29.02.2015р.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко