Справа № 2-а-3807/09/0770
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р. Справа № 876/4716/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участю представника позивача - Кемінь С.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (правонаступник Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі за її позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Білківське споживче товариство, про застосування та стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу, конфіскації грального обладнання та перерахування коштів,

В С Т А Н О В И В :

Ще у вересні 2009 року Державна податкова інспекція у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової адміністрації (правонаступником якої є Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - ДПІ) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП) в якому просила застосувати до відповідача фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 5040000грн та стягнути такі; конфіскувати гральне обладнання чотири ігрові апарати марки «Hazard cvarlo» та чотиримісний гральний апарат типу «Рулетка» (далі - Техніка), які вилучені та зберігаються в ДПІ, а кошти одержані від проведення азартних ігор у сумі 112грн перерахувати в доход держави.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після проведення перевірки інформації по факту надання послуг у сфері грального бізнесу, встановлено що ФОП здійснюється діяльність в орендованому приміщенні по наданню послуг у сфері грального бізнесу за допомогою Техніки, а також виявлено та вилучено готівкові кошти від проведення азартних ігор. Вказані обставини також підтверджуються поясненнями відібраними в ОСОБА_3, ОСОБА_4 та понятих, а відтак ФОП порушено вимоги Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (далі - Закон №1334-VI), у зв'язку із чим до такого повинні бути застосовані відповідні фінансові санкції.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі №2а-3807/09/0770 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ДПІ, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені в позовній заяві, та зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позову, оскільки ним не доведено необґрунтованість санкцій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доказів які б свідчили про те, що виявлене майно належить ФОП суду не надано, як і не доведено, що саме ним надавались послуги у сфері грального бізнесу, а відтак підстави для застосування до такого фінансових санкцій відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстрований 21.06.2004 як фізична особа-підприємець Іршавською районною державною адміністрацією Закарпатської області та перебуває на обліку в ДПІ (а.с.4).

11.08.2009 працівниками податкового органу було проведено перевірку господарської одиниці залу ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою АДРЕСА_1, щодо факту функціонування закладу у якому надаються послуги у сфері грального бізнесу (а.с.8-10).

За результатами перевірки, було встановлено, що в приміщенні наявна Техніка, яка підключена до мережі живлення та на якій здійснювалась гра двома громадянами (а.с.12-14), а згідно пояснень адміністратора ОСОБА_3 власником Техніки та приміщення є ФОП.

На підставі наведеного, податковим органом зроблено висновок, що у вказаному вище гральному закладі ФОП надаються послуги у сфері грального бізнесу, чим порушуються вимоги Закону №1334-VI, що зумовило його звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Відповідно до преамбули Закону №1334-VI, він запроваджує обмеження щодо здійснення грального бізнесу в Україні, виходячи з конституційних принципів пріоритету прав і свобод людини і громадянина, захисту моральності та здоров'я населення, заборони використання власності на шкоду людині і суспільству.

Згідно ст.2 Закону №1334-VI в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

У відповідності до п.18 ч.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою) про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України.

Отже, контроль за дотриманням суб'єктами права правового господарського порядку у сфері грального бізнесу покладений на органи державної податкової служби України, оскільки наділення останніх повноваженнями на звернення до суду з позовами про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України, одночасно означає і наявність правомочностей по встановленню обставин фактичної дійсності, необхідних для реалізації цих повноважень.

В розумінні положень Закону №1334-VI гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку (п.1 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI); азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості (п.2 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI); організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор (п.4 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI).

З системного аналізу вказаних норм закону можна дійти висновку про те, що гральним бізнесом є діяльність, яка полягає у створенні суб'єктом права умов для задоволення потреби фізичної особи у прийнятті участі в процесі дії, яка розпочинається внесенням у будь-який спосіб ставки, відбувається у казино, приміщенні, де розташовані гральні автомати, букмекерській конторі і можливим результатом якої (слід розуміти - дії) є випадкове отримання цією фізичною особою виграшу, безвідносно як до фактичного отримання виграшу такою фізичною особою, так і до фактичного отримання прибутку суб'єктом права.

Відповідно до ст.3 Закону №1334-VI до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленого за позовом органів державної податкової служби.

Тобто, для класифікації діяльності як грального бізнесу необхідна наявність одночасно трьох умов:

- діяльність по організації та проведення азартних ігор;

- така діяльність здійснюється організаторами азартних ігор суб'єктами підприємницької діяльності;

- метою такої діяльності є отримання прибутку.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з договору оренди об'єктів нерухомості від 11.07.2009, який долучений ДПІ, ОСОБА_2 не був орендарем приміщення в якому проводилась перевірка та було виявлено факт надання послуг у сфері грального бізнесу.

Більше того, вказане підтверджується також листом Білківського споживчого товариства від 10.02.2010 №20 (а.с.53), згідно якого ОСОБА_2 у жодних договірних відносинах із цим підприємством (а саме йому належить приміщення де проводилась перевірка позивачем) не перебував та не перебуває.

З огляду на викладене, недоведеним є факт, що саме ФОП надавав послуги у сфері грального бізнесу, оскільки не встановлено, що Техніка виявлена під час перевірки належить ФОП, а саме приміщення де здійснювалась господарська діяльність у сфері грального бізнесу, взагалі ніколи не належала відповідачу.

Слід звернути увагу, що поняті, які зазначені в протоколі огляду (а.с.12-14), а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх заявах від 26.02.2010 (а.с.59-60) заперечили підписання ними вказаного протоколу, оскільки перебували за межами с.Блки Іршавського району.

Підстави вважати, що виявлені в ході огляду місця події кошти, які знаходилися у адміністратора належать ФОП теж відсутні, оскільки не встановленим є факт роботи вказаного адміністратора у відповідача, а також не підтверджено, що такі кошти отримані саме за проведення у вказаному приміщенні азартних ігор, а не у зв'язку із веденням іншої господарської діяльності.

Крім цього, як було вірно зазначено судом першої інстанції, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2011 року у справі №2а-2221/10/0770, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року (а.с.98-103), було спростовано факт здійснення ФОП підприємницької діяльності з проведення азартних ігор, оскільки встановлено, що такий не укладав будь-яких договорів із Білківським споживчим товариством, а відтак жодних приміщень в такого не орендував та не отримував. Також, встановлено, що у приміщенні, яке перевірялось здійснював діяльність саме ОСОБА_3, який особисто орендував таке та у трудових відносинах із ОСОБА_2 не перебував. Більше того, ОСОБА_3 стосовно наданих ним пояснень зазначив, що такі ним у вигляді, якому вони додані до справи, не надавались та не підписувались. Свідок ОСОБА_4, теж вказав, що жодних послуг по проведенню азартних ігор не отримував, грошей нікому не давав, а пояснення від його імені заповнили та підписали працівники міліції.

Вказані судові рішення у встановленому порядку скасовані не були та набрали законної сили.

Згідно із ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, податковим органом не доведено фактів, які б свідчили про організацію азартних ігор ФОП, усі пояснення свідків та понятих не підтверджені ними ж та жодними належними доказами, які б доводили факт проведення відповідачем грального бізнесу, тобто будь-якої діяльності, пов'язаної з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор (внесення ставок, отримання виграшів, тощо).

Більше того, з часу набрання законної сили Законом №1334-VI, гральний бізнес, є видом господарської діяльності, відносно якої встановлені спеціальна заборона. На час виникнення спірних відносин між сторонами, за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, була передбачена кримінальна відповідальність ст.203 КК України.

Проте, не встановлено, що по факту перевірки підприємницької діяльності ФОП було підтвердженим факт організації та проведення ним азартних ігор.

У п.110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року в справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» цей Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ДПІ щодо застосування до ФОП фінансових санкцій, їх стягнення та конфіскації Техніки і прибутку.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 березня 2016 року.