Справа № 743/1395/15-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/1395/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправними дії Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області у частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1;

- зобов'язати Любецьку селищну раду Ріпкинського району Чернігівської області розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуально права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2015 року позивач звернулась із заявою до Любецької селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1.

07 серпня 2015 року рішенням шістдесят шостої сесії шостого скликання Любецької селищної ради позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно з ч.ч.1 та ч. 2 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до п. «в». ст.. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, розташування на них об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст.123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання їй в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 0,02 га. для ведення особистого селянського господарства, не надала графічних матеріалів із зазначенням місця розташування земельної ділянки, яку вона мала намір отримати в оренду, а також письмової згоди на це суміжних землекористувачів. Крім того, в поданій позивачем заяві не зазначено місце розташування земельної ділянки (адреса), а лише вказано що це АДРЕСА_1.

Отже, позивач не дотрималась порядку звернення, передбаченого ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки, звернувшись з зазначеним клопотанням до відповідача, не надала графічних матеріалів із зазначенням місця розташування земельної ділянки, яку вона мала намір отримати в оренду, а також письмової згоди на це суміжних землекористувачів, не зазначила місце розташування земельної ділянки (адреса), а лише вказано що це АДРЕСА_1.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України №К/800/46165/13 від 13 листопада 2014 року, №К/800/50888/13 від 09 квітня 2015 року, №К/800/34168/13 від 03 березня 2015 року.

Згідно ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У витягу з протоколу шістдесят шостої сесії Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області шостого скликання від 07 серпня 2015 року зазначено, що по п. 7 п. 7 порядку денного сесії слухали інформацію, викладену спеціалістом-землевпорядником Бакалійко Ю.М. про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Керуючись ст.. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12, 107 Земельного кодексу України, рішенням Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1.

Так, ст.. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема й щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У ст.. 107 Земельного кодексу України закріплено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що частина земельної ділянки щодо якої позивач звернулась до відповідача яка перебуває в спільному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Колегія суддів дійшла висновку, що спір про права на частину земельної ділянки щодо якої позивач звернулась до відповідача підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Більш того, позивач звернулась з адміністративним позовом про визнання протиправними дії Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області у частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідно до ч. 2 ст.. 19 Конституцій України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що позивач, звернувшись до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, не дотрималась порядку звернення, передбаченого ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що дії Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області у частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки у розмірі 0,02 га в АДРЕСА_1 є такими, що відповідають чинному законодавству України.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.