Справа № П/811/63/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року справа № П/811/63/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Держгеодкадстру у Кіровоградській області
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання видати наказ про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області яка полягає в відмові надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років загальною площею 100 га, в тому числі 100 га пасовищ із земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Дмитрівської сільської ради Знам'янського Кіровоградської області (за межами населеного пункту);

2) зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років загальною площею 100 га, в тому числі 100 га пасовищ із земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Дмитрівської сільської ради Знам'янського Кіровоградської області (за межами населеного пункту).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.08.2015 р. звернувся до ГУ Держгеокадастру з заявою про отримання дозволу на вигототовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років загальною площею 100га, в тому числі 100га пасовищ - із земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, на території Дмитрівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту). Однак листом від 09.10.2015 р. ДС-31-11-0.31-6640/22-15 відповідачем відмовлено в задоволенні заяви на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, в зв'язку відсутністю в переліку документі, що підтверджують досвід роботи в сільському господарстві. Позивач вважає такі дії відповідачів неправомірними. У зв'язку з чим просить позов задовольнити.

Відповідачем до суду надано письмові заперечення на позов, відповідно до яких встановлено, що Головне управління Держгеодкадстру у Кіровоградській області діяло з дотриманням законодавства та прав, наданих Головному управлінню, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити (а.с.40-43).

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до обставин, викладених в адміністративному позові (а.с.45).

Відповідач в судове засіданні представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.39).

Відповідно до ухвали суду від 10.03.2016 року подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.08.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 100,00 га строком на 49 років га, в тому числі ріллі (100 га пасовищ) - із земель запасу (резервного фонду) Дмитрівської сільської ради для ведення фермерського господарства (а.с.12).

До заяви позивачем долучено: копії документів, що посвідчують особу заявника; ситуаційний план-схема розташування земельної ділянки по Дмитрівській сільській раді; копію диплому та копію трудової книжки.

Листом від 09.10.2015 р. №ДС-31-11-0.31-6640/22-15 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення заяви від 25.08.2015 р., оскільки не надано виписки з трудової книжки громадянина із записами, які підтверджують стаж роботи в сільському господарстві, в заяві не зазначено інформацію про кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, що є порушенням ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" (а.с.13-14).

23.11.2015 року позивач повторно направив заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на адресу відповідача (а.с.15-18).

Листом від 16.01.2016 р. №31-11-0.31-912/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення заяви, в зв'язку з невідповідністю заяви вимогам ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" (а.с.19).

Разом з цим, позивач зазначив, що у встановлений ЗК України місячний строк, відповідач відповіді не надав.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 100,00 га строком на 49 років га, в тому числі ріллі (100 га пасовищ) - із земель запасу (резервного фонду) Дмитрівської сільської ради для ведення фермерського господарства протиправною.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2) Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV "Про фермерське господарство". У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.

Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону № 973-IV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

При цьому, суд зазначає, що при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 03.02.2016 у справі №6-2902цс15.

При цьому суд зазначає, що правозастосовна діяльність Верховного Суду України щодо формування правових висновків про правильне застосування норм матеріального права є відмінною від нормотворчості. Зазначений вид тлумачення здійснюється з метою правильного й однакового застосування норм законів, а не з метою їх коригування. При цьому не змінюються сформульовані законодавцем елементи правового регулювання.

З огляду на зазначене, рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів під час застосування відповідних норм права.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 100,00 га строком на 49 років зазначив про ненадання до заяви виписки з трудової книжки громадянина із записами, які підтверджують стаж роботи в сільському господарстві.

Суд не погоджується з даним висновком відповідача та зазначає, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.08.2015 року до неї додавалась копія трудової книжки заявника з якої вбачається стаж роботи в сільському господарстві.

Проте, матеріалами справи встановлено, що позивач, звертаючись з заявами до відповідача дійсно не зазначив інформацію про кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність (а.с.12, 46-51).

За наведених обставин Головне управління Держгеодкадстру у Кіровоградській області не мало законодавчих підстав для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років загальною площею 100 га, в тому числі 100 га пасовищ із земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Дмитрівської сільської ради Знам'янського Кіровоградської області (за межами населеного пункту), в зв'язку з ненаданням позивачем повного пакету документів, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про фермерські господарства".

Зважаючи на зміст ч.2 ст.19 Конституції України Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зобов'язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням дослідження письмових доказів, письмових пояснень, заперечень, вимог Закону та враховуючи обов'язковість правової позиції Верховного Суду України відповідно до ст. 2442 КАС України суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років загальною площею 100 га., відповідач, діяв у межах та у спосіб встановлений Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім проявам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час вчинення оскаржуваних дій.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та не встановивши факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеодкадстру у Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеодкадстру у Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук