Справа № і826/16506/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Киш С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кендзьори Вікторії Ярославівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У поданій до суду у серпні 2015 року позовній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначали, що ними було подано до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві усі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що всупереч положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кендзьора В.Я. спочатку зупинила розгляд заяви, а потім відмовила у реєстрації права власності, позивачі просили: визнати протиправними та скасувати рішення № 20981696 від 28.04.2015 р. та № 22397309 від 25.06.2015 р.; зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєструвати право власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно поданої заяви від 22.04.2015 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2013 р. у справі № 2607/5190/12 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виділено в натурі у будинку «А» домоволодіння АДРЕСА_1 приміщення: 1-3 (коридор площею 8,2 кв.м.), 1-4 (житлова кімната площею 4,2 кв.м.), 1-5 (житлова кімната площею 14,6 кв.м.), 1-6 (житлова кімната площею 8,9 кв.м.), 1-7 (житлова кімната площею 9,0 кв.м.), вбиральня (літ. Д), 1/5 частину огорожі.

У наведеній частині рішення Подільського районного суду м. Києва залишена без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 р.

22 квітня 2015 р. позивачі звернулись до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на зазначене нерухоме майно.

За даними картки прийняття заяви № 20832692 від 22.04.2015 р. разом із заявою позивачами було подано: рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2014 р., рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.08.2013 р. у справі №2607/5190/12; технічний паспорт від 30.01.1998 р. виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації; технічний паспорт від 03.03.1979 р. виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації; копії паспортів заявників та довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію довіреності від 06.04.2015 р.

28 квітня 2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кендзьорою В.Я. прийнято рішення № 20981696 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Це рішення вмотивовано тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не подані необхідні документи, а саме: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; запит в БТІ.

Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень отримано ОСОБА_2 06 травня 2015 р.

Оскільки, після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявниками письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, рішенням № 22397309 від 25.06.2015 р. позивачам відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. №1952-IV (надалі за текстом - «Закон № 1952-IV»), (тут та надалі норми Закону у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 2 названого Закону визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На момент виникнення спірних правовідносин процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (надалі за текстом - «Порядок»).

Згідно пункту 37 цього Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 22 Закону № 1952-IV установлено, що у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

За приписами пункту 16 Порядку у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Відповідно до пункту 5-4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ПБ-2015 № 812 від 19.05.2015р. житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності: 1/5 частина за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.02.1990 р. Виконкомом Шевченківської райради м. Києва; 4/5 частини за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-146, виданого 02.02.2002 р. Київською нотаріальною конторою № 3.

При цьому, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2013 р. у справі № 2607/5190/12 за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнавалось право власності на приміщення у будинку «А» домоволодіння АДРЕСА_1.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що назване рішення не є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно у розумінні Закону № 1952-IV та Порядку, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржників на ст. 364 Цивільного кодексу України є помилковим.

Частиною 3 названої статті ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Тобто, правила цієї статті розповсюджуються на співвласника майна, що є у спільній частковій власності.

Разом з тим, згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не отримували Свідоцтво про право на спадщину за законом.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 22 березня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.