Справа № 820/1890/15
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р.Справа № 820/1890/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Вишневського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 820/1890/15

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

26 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 р. щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його скасувати; зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

14 квітня 2015 року постановою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 р. щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Зобов'язано Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

В іншій частині позовних вимог позов залишено без задоволення.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, винести нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи заявлені у апеляційній скарзі вимоги, вказує, що позивачка не вважається такою, що має дозвіл на імміграцію, оскільки ОСОБА_3 незаконно отримано посвідку на постійне проживання. Станом на 10 березня 2003 року - на момент звернення позивачки до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" не було передбачено, отже положення статей 12-15 цього Закону на позивачку не поширюються.

17 червня 2015 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - задоволено.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року по справі № 820/1890/15 - скасовано.

Прийнято нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено у повному обсязі.

18 лютого 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У мотивувальній частині вказаної ухвали, суд касаційної інстанції у якості мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, вказав на те, що апеляційним судом не досліджувалося питання щодо наявності або відсутності права позивача на постійне проживання на території України, хоча апеляційна скарга містила доводи саме про відсутність дозволу на імміграцію в позивачки у справі. Зазначив про помилковість висновку про те, що оскаржуваний висновок носить лише рекомендований та можливий характер та не порушує права позивачки, передбачені нормами чинного законодавства України.

В силу норми частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені висновки і мотиви, з яких скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у даній справі, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при розгляді справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибула в Україну в 1986 році з метою працевлаштування.

04.07.2003 року позивачці оформлено і видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1.

03.09.2004 року на підставі висновку ВГІРФО УМВС України в Харківській області позивачці видано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2.

04.03.2014 року позивач, ОСОБА_3, звернулася з заявою від 04.03.2014 року до ГУ МВС України в Харківській області щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку. Проте обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні не був здійснений.

11.06.2014 року постановою Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/10172/14 (а.с.11-12), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій протиправними задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 громадянці СР В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.09.2014р. на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду №820/10172/14 від 11.06.2014 року громадянку СРВ ОСОБА_3, була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3, у зв'язку із досягненням 45-річного віку, на підставі раніше виданої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 03.09.2004 р.

29.12.2014 року Головним спеціалістом ГУДМС України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, зроблений Висновок про те, що громадянку СРВ ОСОБА_3 слід: визнати такою, що немає дозволу на імміграцію; посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 04.07.2003 року та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 03.09.2004 року та серії НОМЕР_3 від 08.09.2014 р. визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню; анульовано відмітку про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі громадянки СРВ ОСОБА_3.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності висновків відповідача про те, що на момент звернення ОСОБА_3 25.06.2003 року до відповідача, норми чинного законодавства України не передбачали оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", у зв'язку із чим оформлена позивачці посвідка від 04.07.2003 та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання підлягають визнанню недійсними та вилученню. Ані Законом України "Про імміграцію", ані постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року не передбачено підстави, на яку у оскаржуваному висновку посилається відповідач, яка б слугувала причиною для скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно ст. 9 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку).

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Пунктом 15 Порядку встановлено перелік документів для оформлення та обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцями та особою без громадянства 25- і 45-річного віку, а саме: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Відповідачем не заперечувався той факт, що для отримання посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 у 2003 році надано усі необхідні документи, будь-яких зауважень у міграційної служби як під час оформлення посвідки позивача серії НОМЕР_2 від 03.09.2004 року не виникло.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не містить підстав та випадків визнання неправомірними рішень про документування посвідок на постійне проживання в Україні.

Судовим розглядом встановлено, що ВГІРФО УМВС України в Харківській області при наданні позивачу посвідки на проживання в Україні у 2004 році проводив процедуру перевірки законності залишення на постійне проживання на території України позивачки та керувався п.4 Розділу V "Прикінцеві положення Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне проживання в Україні.

Натомість, у Висновку про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.2014 року вказав про відсутність підстав вважати ОСОБА_3 такою, що має дозвіл на імміграцію з посиланням на те, що на момент звернення до відповідача 25.06.2003 року шестимісячний строк для звернення із заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, встановлений абзацом 4 пункту 4 розділу V Закону України "Про імміграцію" сплив.

Згідно з п. 3 ст. 5 та п. 2 Розділу 5 "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний був прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

07 серпня 2001 року з метою забезпечення виконання Закону України "Про імміграцію" Президент України видав Указ №596, яким покладав на Міністерство внутрішніх справ України виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов'язав Кабінету міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Таким підзаконним актом стала Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" від 26.12.2002р. №1983р., яка була видана з прострочкою встановленого терміну понад 1 рік 2 місяці. З цих підстав строки зазначені в Прикінцевих положеннях Закону України "Про імміграцію" для подання заяв про документування були продовжені до 26.06.2003р.

Таким чином, на оскільки до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 26.12.2002 року №1983 був відсутній порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну, шестимісячний строк, встановлений абзацом 4 пункту 4 розділу V Закону України "Про імміграцію", фактично почав спливати саме з 26.12.2002 року. Право позивачки на отримання статусу особи, яка має дозвіл на імміграцію, та право на звернення до відповідача із заявою про видачу їй посвідки на постійне проживання в Україні мало бути реалізоване у період з 26.12.2002 року по 26.06.2003 року. Оскільки ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із відповідною заявою звернулась 25.06.2003 року, колегія суддів вважає відсутніми підстави вважати останню такою, що не має дозволу на імміграцію.

Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону №2491-ІІІ, органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Окрім того, відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМ України від 26.12.2002р. №1983р., дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

З матеріалів справи вбачається, що протягом всього часу проживання на території України позивачка не порушувала чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, злочинів не скоювала, що не спростовано відповідачем.

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в оскаржуваному Висновку від 29.12.2014 року, жодних з правових підстав, з якими законодавець пов'язує прийняття рішення про відмову у оформленні посвідки на постійне проживання в Україні не вказано, а наведені ним в обґрунтування обставини є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 в частині скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 р. щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зобов'язання відповідача видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що посвідка на постійне проживання в Україні була видана позивачці протиправно з огляду на те, що абзац 4 пункту 4 розділу V Закону України "Про імміграцію", що став підставою для видачі останньої, на момент звернення ОСОБА_3 із відповідною заявою, втратив чинність, не відповідають дійсності.

Що ж до пропуску позивачкою шестимісячного строку для звернення до відповідача із заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, колегія суддів зазначає, що право на таке звернення не могло бути реалізоване ОСОБА_3 до 26.12.2002 року в силу відсутності відповідно Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень та Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, які мали бути затверджені Кабінетом Міністрів України на виконання вимог Закону України "Про імміграцію". За таких обставин, зазначений вище шестимісячний строк, почав спливати лише 26.12.2002 року та позивачкою пропущений не був.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 820/1890/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Любчич Л.В.

Повний текст постанови виготовлений 21 березня 2016 року.