Справа № 503/355/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. м.Київ К/800/37351/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Кодимського районного споживчого товариства

на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року

у справі №503/355/15

за позовом Кодимського районного споживчого товариства

до Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області

про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Кодимське районне споживче товариство звернулося до суду з позовом до Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення.

Позивач свої позовні вимоги обгрунтовув тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем були порушені його права, оскільки встановлений розмір податку є дискримінаційним у порівнянні з розміром податку, встановленим щодо нерухомого майна фізичних осіб. Крім цього, при прийнятті зазначеного рішення, відповідачем були порушені вимоги Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", зокрема, не було оприлюдненого проекту оскаржуваного рішення, не було його публічного обговорення, не з'ясованого його регуляторного впливу та не було здійснено його опублікування після прийняття. Прийняте відповідачем рішення порушує законні права Кодимського РайСТ, яке вже змушене сплачувати вказаний податок відповідно до встановлених відповідачем ставок.

Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача №593-VІ від 29 січня 2015 року "Про встановлення на території Слобідської селищної ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" у частині встановлення ставки податку на нерухоме нежитлове майно для юридичних осіб.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Кодимське районне споживче товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшли письмові заперечення від Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, в яких вона просила залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кодимське районне споживче товариство є зареєстрованою у встановленому законом порядку юридичною особою.

Кодимське районне споживче товариство має у власності об'єкти нерухомого майна, а саме: магазин №150-151 "Промтовари", що розташований в с.м.т.Слобідка Кодимського району Одеської області та магазин №168 "ТПС", розташований в с.Правда Слобідської СР Кодимського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №711808 від 27 березня 2003 року та рішенням Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області №4 від 27 березня 2003 року.

29 січня 2015 року Рішенням Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області №593-VІ "Про встановлення на території Слобідської селищної ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено ставки податку на нерухоме мано, відмінне від земельної ділянки, для фізичних та юридичних осіб у розмірах:

0,1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для квартири/квартир, житлова площа яких перевищує 60 кв.м., або житлового будинку/будинків, житлова площа яких перевищує 120 кв. метрів;

0,1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для різних видів об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких перевищує 180 кв. метрів;

0,1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних осіб;

1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності юридичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що встановлення ставки податку не нерухоме майно є виключними повноваженнями сільської, селищної або міської ради. Крім того, порядок опублікування оскаржуваного рішення є спеціальним та визначається пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до п. 266.5.1. статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно п. 266.1.1. статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1. статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Конституційним Судом України у рішенні від 16 квітня 2009 року №-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Сільські, селищні, міські ради можуть збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування, встановлена цим підпунктом.

Згідно п. 266.4.2. статті 267 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Рішення органу місцевого самоврядування про затвердження ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних та юридичних осіб є нормативним актом, оскільки встановлюють, змінюють чи припиняють норми права (розмір ставок податку на нерухоме майно), розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень встановлено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Суди попередніх інстанцій, не врахували, що позивач є та може бути платником податку на нерухоме майно і по іншому майну.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на наявність у органу місцевого самоврядування повноважень на прийняття оскаржуваного рішення, а також на відповідність розміру ставок податку на нерухоме майно вимогам податкового законодавства, не надали належної оцінки тій обставині, що позивачем рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 29.01.2015 32 сесії 6 скликання також оскаржувалось з мотивів недотримання радою встановлених законодавством вимог щодо спеціального порядку прийняття вказаного рішення, а не з мотивів недотримання законодавства під час встановлення конкретної ставки на те чи інше нерухоме майно.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх

відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації,

визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у

десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Одночасно з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Згідно з частиною 6 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі таких осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази опублікування оголошення про відкриття провадження у справі щодо оскарження рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 29.01.2015 32 сесії 6 скликання.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що оскаржуване позивачем рішення впливає на права та інтереси невизначеного кола осіб, зважаючи на відсутність доказів опублікування оголошення про відкриття провадження в адміністративній справи про оскарження такого рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України з метою рівного забезпечення захисту прав та інтересів юридичних та фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий судовий розгляд.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не врахували вимоги вищевказаних норм.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі та всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору, врахувавши законодавство України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кодимського районного споживчого товариства - задовольнити частково.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №503/355/15 - скасувати.

Справу №503/355/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді