Справа № 2-а-11549/09/1570
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2011-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2011 р.Справа № 2-а-11549/09/1570

Категорія:3.1.1Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів- Турецької І.О., ОСОБА_1

за участю секретаря Ридванської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про вилучення паспорта громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, та зобовязання відкликати певну інформацію

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, в якому просив визнати висновок відповідача від 07 серпня 2006 року, який 09 серпня 2006 року був затверджений заступником начальника ГУ МВС України в Одеській області, про вилучення у нього паспорту громадянина України серії КЕ №318712 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954, а також рішення відповідача від 10 жовтня 2005 року щодо вилучення тих же паспортів, - незаконними та скасувати. Позивач також просить суд зобов'язати відповідача відкликати певну інформацію про вилучення паспортів з Державної прикордонної служби України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Як зазначає позивач, він був громадянином колишнього СРСР та з 1990 року і на момент проголошення незалежності України, а саме 24.08.1991 року і на момент вступу в силу Закону України «Про громадянство» від 08.10.1991 року, постійно проживав на території України. Позивач зазначив, що був зареєстрованим на території України з 29.01.1991 року за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, село Живанівка, вулиця Леніна, 26-н та відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство»від 08.10.1991 року діючого на той час - набув громадянство України та мав право на отримання паспорту громадянина України. У його паспорті громадянина СРСР серії ІІІ-ДТ №502741, який був виданий 12.11.1990 року Гульріпшським РВВС АР Абхазія, на підставі Розпорядження Президента України «Про прискорення реалізації Закону України «Про громадянство України»був проставлений напис «Україна», «України». У 1996 році, оскільки позивач був зареєстрованим та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, він звернувся в Саратський РВ УМВС України з заявою про обмін паспорту громадянина СРСР, у якому вже був проставлений напис «Україна», «України», на паспорт громадянина України нового зразку. 01.07.1996 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області був виданий, а ОСОБА_3

Хухутовичем був отриманий паспорт громадянина України нового зразку серії КЕ

№318712, відповідно паспорт громадянина СРСР серії ІІІ-ДТ №502741 був зданий у той же Саратський РВ УМВС України в Одеській області. У подальшому, 24 лютого 1999 року, на підставі паспорту громадянина України, ОСОБА_3 отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954. 01.11.2006 року, позивачу стало відомо, що 07.08.2006 року ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області прийнято рішення та затверджено заступником начальника ГУ УМВС України в Одеській області, про вилучення у нього паспорту громадянина України і паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пізніше йому стало відомо, що існує ще рішення від 10.10.2005 року, яким також було вилучено у нього вищезазначені паспорти.

Позивач вважає, що вказані рішення порушують його конституційні права як громадянина України. Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом та ст.25 Конституції України. Громадянин України не може бути позбавлений громадянства.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що згідно зі ст.3 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України»громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місяця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»( 13 листопада 1991 року) проживали в України і не були громадянами інших держав». Аналогічні вимоги містила ст.2 Закону України «Про громадянство»в редакції від 08.10.1991 року. Дійсно, від осіб заяв для підтвердження громадянства на той час не вимагалося, однак, на думку відповідача, до 1996 року позивач на території України зареєстрованим не був. Якщо особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР та станом на 24.08.1991 року та/або станом на 13.11.1991 року, не мала відмітку про постійну прописку, то до ОВС за місцем постійного проживання надавалися наступні документи: заява-анкета про встановлення належності до громадянства України; копія паспорту громадянина колишнього СРСР; рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 рік або на 13.11.1991 рік.

Відповідач також зазначив, що саме до відання Міністерства внутрішніх справ України, Кримської АРСР, обласних, Київського і Севастопольського міських управлінь внутрішніх справ належить визначення належності до громадянства України; реєстрація втрати громадянства України в силу п.1 Положення про порядок розгляду питань, зв'язаних з громадянством України, затвердженого Указом Президента України від 31.03.1992 року за № 196 «Про порядок розгляду питань, зв'язаних з громадянством України». Відповідно до п.13 зазначеного Положення вирішується питання про видачу чи відмову у видачі заявникам паспортів громадян України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_3 на момент перевірок стосовно встановлення факту документування паспортом України та закордонним паспортом, а також на момент отримання зазначених паспортів не був громадянином України, а завжди мав громадянство ОСОБА_4, що виключає з його боку законну можливість отримання паспорту громадянина України, та паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживав на території колишнього СРСР в с. 1-Варча Гульрипшського району Абхазької АРСР, де отримав паспорт громадянина СРСР серії Ш-ДТ №502741, який був виданий йому 12.11.1990 р. Гульрипшським РВВС АР Абхазія. 29.11.1990 року ОСОБА_3 був знятий з реєстрації та прибув на постійне місце проживання в Україну. Проживав та був зареєстрований з 29.01.1991 року за адресою Кіровоградська область, Компаніївський район, с. Живанівка, вул. Леніна, 26-н.

У 1996 році позивач ОСОБА_3 звернувся в Саратський РВ УМВС України в Одеській області, оскільки на той час проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується заявою ОСОБА_5 (а.с.62), копією паспорту з реєстрацією за вказаною адресою (а.с.48,49), з заявою про обмін паспорту громадянина СРСР серії Ш-ДТ №502741, який був виданий 12.11.1990 року Гульрипшським РВВС АР Абхазія, у якому проставлено напис „Україна", України", на паспорт громадянина України нового зразку.

01.07.1996 року позивачу був виданий паспорт громадянина України серії КЕ №318712. На підставі паспорту громадянина України 24 лютого 1999 року він отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954.

Та обставина, що ОСОБА_3 отримав паспорт громадянина України серії КЕ №318712 в порядку загального обміну не оспорюється і самим відповідачем в рішенні від 07.08.2006 року, яке є предметом оскарження позивача.

У подальшому зазначені обставини стали предметом перевірки та порушення кримінальної справи у відношенні старшого інспектора групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міліції громадської безпеки Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_6, яку останній обіймав з 23.03.2005 року до 06.02.2007 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст.364, ч.І ст.366 КК України (зловживання службовим становищем та службове підроблення).

Постановою від 04.06.2008 року Компаніївського районного суду Кіровоградської області у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за ознаками ч.І ст.364, ч.1 ст.366 КК України було відмовлено на підставі п.б ст.1, п.а ч.І ст.8 Закону України «Про амністію»від 19 квітня 2007 року.

Згідно ст.2 Закону України «Про громадянство»від 08 жовтня 1991 року, який діяв на момент отримання позивачем паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, було встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, та які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні і які не буди на цей момент громадянами інших держав.

Відповідно до ст.3 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України»(який діяв на момент прийняття висновків щодо вилучення паспортів у позивача) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", а також діти таких осіб, які прибули разом з батьками в Україну, якщо на момент прибуття в Україну вони не досягли повноліття; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Колегією суддів витребувані і оглянуті матеріали справи 2-а-8147/10/1570 за позовом ВСГІРФО ГУМВС України в Одеській області до ОСОБА_3 про примусове видворення з території України.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси 27 травня 2009 року позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду адміністративного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2010 року по справі № 2-а-8147/10/1570 за позовом Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до ОСОБА_3 про примусове видворення ( за касаційною скаргою представника відповідача), зазначені рішення судів скасовані та встановлено, що «згідно адресного листка вибуття, адресної довідки від 13 листопада 2006 року, довідки Адміністрації Гульрипшського району Республіки Абхазія № 677 від 13 грудня 2006 року, ОСОБА_3 прибув до України 29 листопада 1990 року з Абхазької РСР за паспортом колишнього СРСР на постійне місце проживання, в Абхазькій республіці не проживає, документи на громадянство не подавав і громадянином даної республіки не являється.

Окрім того, на період вирішення даного спору відповідач мав статус громадянина України, а та обставина, що позивачем прийнято рішення про вилучення у ОСОБА_3 паспорта сама по собі не може слугувати доказом незаконного перебування на території України чи відсутності громадянства.

Не враховано судами і ту обставину, що ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, є платником податків, пенсіонер 2 групи і отримує пенсію, одружений на громадянці України ОСОБА_7 (зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, Харківське шосе,2/1, кв.27), від шлюбу мають дитину, у власності житловий будинок за адресою смт. Ворзель Київської області, вул., Пролетарська, 7-а, а тому висновки судів у частині незаконного його перебування на території України, відсутності постійного місця проживання, засобів до існування, визнання його іноземцем, не відповідають повноті встановлення дійсних обставин справи».

При новому розгляді даної справи провадження у справі закрито ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2010 року з підстав відмови позивача - ГУМВС України в Одеській області - від позову про примусове видворення ОСОБА_3 з території України.

За приписами частин 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Статтею 5 Закону України „Про громадянство України" встановлено, що документами, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 25 Конституції України, громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України згідно ст.4 Конституції України визначаються законом.

Повноваження державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства, регулюються Законом України «Про громадянство України»(ст.ст.22-24), відповідно до якого приймає рішення і видає укази про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України лише Президент України на підставі пропозицій, які вносяться комісією при Президентові України з питань громадянства.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про громадянство України»спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи здійснюють такі повноваження:

1) встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; ( Частину першу статті 24 доповнено пунктом 1 згідно із Законом N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005 )

2) приймають заяви разом з необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами восьмою - одинадцятою статті 18 цього Закону, перевіряють правильність їх оформлення, наявність умов для прийняття до громадянства України і відсутність підстав, за наявності яких особа не приймається до громадянства України, наявність підстав для виходу з громадянства України і відсутність підстав, за наявності яких не допускається вихід з громадянства України, та разом зі своїм висновком надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; ( Пункт 2 частини першої статті 24 в редакції Закону N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005 )

3) готують подання про втрату особами громадянства України і разом з необхідними документами надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства;

4) приймають рішення про оформлення набуття громадянства України особами за підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; 5) скасовують прийняті ними рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону;

6) виконують рішення Президента України з питань громадянства;

7) видають особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України, свідоцтва про належність до громадянства України (для осіб віком до 16 років), тимчасові посвідчення громадянина України, проїзні документи дитини, довідки про реєстрацію особи громадянином України; ( Пункт 7 частини першої статті 24 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005 )

8) вилучають в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспорти громадянина України, свідоцтва про належність до громадянства України, тимчасові посвідчення громадянина України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, проїзні документи дитини та видають довідки про припинення громадянства України; ( Пункт 8 частини першої статті 24 в редакції Закону N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005 ).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку від 10.10.2005 року складеного старшим інспектором з ОСОБА_8 УМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_9, та затвердженого в.о. начальника ВПРФО УМВС України в Одеській області ОСОБА_10, було вирішено про вилучення та знищення у ОСОБА_3 паспорту громадянина України серії КЕ №318712 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954. Вказану інформацію стосовно визначення недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон направлено в Державну прикордонну службу України.

Вказане рішення прийняте на підставі ст.3 Закону України «Про громадянство». На момент прийняття висновку від 10.10.2005 року діяло Положення про паспорт громадянина України, яке було затверджено постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року та Інструкція щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджена наказом МВС України від 17.08.1994 року за №316.

Статтею 23 Положення про паспорт громадянина України, яке було затверджено постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, заборонялося вилучати у громадянина паспорт, крім випадків, передбачених законодавством України.

Інструкцією щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженою наказом МВС України від 17.08.1994 року за №316 визначено підстави і компетенція органів внутрішніх справ щодо вилучення, зберігання і знищення паспортів, а саме :

«33. Паспорти осіб, обвинувачуваних і підозрюваних у вчиненні злочинів, вилучаються тільки у випадках взяття цих осіб під варту або якщо їх паспорти є речовими доказами.

34. Паспорти осіб, що знаходяться під вартою, після вироку, який набрав законної сили, надсилаються судовими органами у слідчі ізолятори разом з повідомленнями про вироки, що набрали законної сили, відносно цих осіб. Паспорти, що надійшли, надсилаються до органів внутрішніх справ, на території обслуговування яких знаходяться слідчі ізолятори, для оформлення виписки, після чого додаються до особових справ засуджених.

35. Особами, які виїжджають на постійне проживання за кордон, а також особами, які вийшли з громадянства України, паспорти здаються до ВВІР чи паспортної служби одночасно з одержанням документів на виїзд за кордон або під час видачі посвідки на проживання.

Такі паспорти погашаються та знищуються в порядку, передбаченому пунктом 37 цієї Інструкції.

36. Здані до органів реєстрації актів громадського стану чи виконкомів сільських, селещних Рад народних депутатів паспорти померлих заносяться до описів форми N 13 (додаток N 10) і не рідше одного разу на місяць надсилаються до органів внутрішніх справ за місцем прописки цих громадян.

37. Гасяться і вважаються недійсними паспорти:

- які обмінюються у зв'язку із зміною прізвища, імені та по батькові або внаслідок інших обставин;

- осіб, які виїхали на постійне проживання за кордон або вибули з громадянства України;

- знайдені, замість яких видані нові;

- померлих громадян;

- зіпсовані під час заповнення.»

Висновком ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 07.08.2006 року, затвердженого заступником начальника ГУУМВС України в Одеській області 09.08.2006 року, закінчено службову перевірку стосовно встановлення факту документування паспортом України та закордонним паспортом громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 З раніше прийнятими рішеннями щодо вилучення паспортів, у зазначеному рішенні, є погодження.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення було прийняте відповідно до наказу МВС України № 600 від 15.06.2006 року «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України». Відповідно до п.40 вказаного Порядку, погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: - оформлені з порушенням законодавства України.

Однак в матеріалах справи відсутні відомості, які саме порушення законодавства були допущені при документовані позивача паспортом громадянина України.

Факт нібито відсутності реєстрації у позивача на території України, відповідач мотивує наявністю постанови Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2008 року, про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні старшого інспектора групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міліції громадської безпеки Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_6, за ознаками ч.І ст.364, ч.1 ст.366 КК України на підставі п.б ст.1, п. «а»ч.І ст.8 Закону України «Про амністію»від 19 квітня 2007 року.

З тексту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_6 в листопаді грудні 2006 року вчинив службове підроблення, яке полягало у підписанні та видачі у 2006 році завідомо неправдивого документу адресного листка відбуття від 10.06.1996 р., в якому зазначалась реєстрація ОСОБА_3 по вул. Леніна, 21-н, с. Живанівка, Компаніївського району Кіровоградської області та відбуття до Одеської області, а також підроблення домової книги.

Однак зазначена постанова суду не може слугувати доказом у даній справі, оскільки не містить в собі фактів незаконного приїзду та реєстрації ОСОБА_3 на території України у 1990 році.

Напроти, згідно листа прокуратури Саратського району Одеської області від 13.04.2011, прокуратурою району 26.11.2006 року було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст.364 ч. 3, 367 ч. 2 КК України відносно співробітників СГІРФО Саратського РО ГУМВС України в Одеській області по факту паспортизації ОСОБА_3 на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, з цього приводу протоколи про адміністративне правопорушення відповідно до Закону України «Про боротьбу з корупцією»не складались.

Фактично прийняттям оскаржуваних рішень ГУМВС України в Одеській області припинено громадянство України ОСОБА_3, хоча вказані рішення приймаються, відповідно до діючого законодавства, лише Президентом України на підставі пропозицій, які вносяться комісією при Президентові України з питань громадянства. Вилучення паспорту є послідовною процедурою після прийняття Указу Президента України про припинення громадянства України.

Інші випадки вилучення паспортів передбачені Положенням про паспорт громадянина України, яке затверджено постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, Інструкцією щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, яка затверджена наказом МВС від 17.08.1994 року № 316, яка діяла на момент отримання паспорту, Порядком оформлення паспорта громадянина України, який затверджено наказом МВС від 15.06.2006 року за № 600 та діє на теперішній час.

Перелічені нормативні акти містять виключний перелік випадків, в яких паспорт громадянина України може бути вилучений без припинення громадянства України, і такої підстави, яка зазначена в оскаржуваних рішеннях відповідача, існуючими на той момент нормативними актами не передбачена.

Згідно п. 4 Положення про Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2002 р. № 844 ( чинного на час виникнення спірних правовідносин):

«4.Департамент відповідно до покладених на нього завдань: 1) готує документи з питань набуття/припинення громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 2) забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; 3) приймає у передбачених законом випадках рішення про оформлення набуття громадянства України; 4) веде облік осіб, які набули/припинили громадянство України; 5) організовує видачу громадянам України паспортних документів; 6) організовує оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі; 7) організовує роботу з підготовки пропозицій щодо визначення в установленому порядку квоти імміграції на календарний рік та з розгляду документів стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах; 8) приймає рішення про надання дозволу та відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію; 9) веде облік осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл; 10) організовує в межах компетенції роботу з реєстрації осіб, які подали заяви про надання їм статусу біженця, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їм статусу біженця, яким надано такий статус та які оскаржили рішення щодо статусу біженця; Підпункт 10 пункту 4 в редакції Постанови КМ N 559 ( 559-2010-п ) від 07.07.2010 ;11) організовує роботу, пов'язану із створенням Державної інформаційної системи реєстраційного обліку фізичних осіб та їх документування; 12) формує за участю Адміністрації Держприкордонслужби базу даних про іноземців та осіб без громадянства, в'їзд в Україну яких не дозволяється за наявності підстав, визначених законом; ( Підпункт 12 пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1402 ( 1402-2003-п ) від 04.09.2003 );13) приймає рішення щодо скорочення терміну перебування іноземця або особи без громадянства в Україні; 14) приймає рішення щодо видворення іноземця або особи без громадянства з України; 15) здійснює організаційні заходи, пов'язані з видворенням іноземця або особи без громадянства з України; 16) готує інформаційно-аналітичні матеріали та інші документи з питань, що належать до його компетенції, для подання в установленому порядку на розгляд відповідних органів; 17) видає в установленому порядку бюлетені, збірники нормативних актів, інші матеріали з питань, що належать до його компетенції; 18) виконує функції державного замовника з розроблення, виробництва, постачання і ремонту програмно-апаратних засобів для Державної інформаційної системи реєстраційного обліку фізичних осіб та їх документування; 19) взаємодіє з консульською службою МЗС, відповідними підрозділами центральних та місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування; 20) забезпечує та здійснює контроль за додержанням державної таємниці в апараті Департаменту, а також у територіальних органах і підрозділах; 21) виконує інші функції, що випливають з покладених на нього завдань.

З огляду з наведене, прийняття рішення з висновком про вилучення паспортів не входить навіть до компетенції Державного департаменту, структурним підрозділом якого є ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області.

Тому колегія суддів вважає, що відповідач, прийнявши оскаржувані рішення, вийшов за межі своєї компетенції, оскільки не відноситься до кола осіб, які можуть припиняти громадянство.

Таким чином, діями відповідача порушено конституційні права і свободи позивача як громадянина України, а саме: право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право на соціальний захист, право на проживання зі своєю сімєю , вихованню і утриманню неповнолітніх дітей і таке інше.

Колегія суддів витребувала у відповідача і також дослідила в судовому засіданні: висновок ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 12 грудня 2005 року про перевірку видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, висновок Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області від 25 жовтня 2006 року про проведення службового розслідування підстав документування громадян ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, висновок ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 11 липня 2008 року за результатами перевірки факту видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та висновок ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 16 квітня 2009 року за результатами узагальнення перевірок, проведених у відношенні ОСОБА_3, яким була проведена перевірка законності винесення оскаржуваних рішень, висновок від 26 березня 2009 року про визнання нелегальним мігрантом громадянина ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів зазначених рішень відповідача, нових фактів стосовно паспортизації ОСОБА_3 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, ці рішення не містять, повністю відтворюють оскаржувані позивачем рішення від 07 серпня 2006 року та від 10 жовтня 2005 року, тому з вищенаведених підстав колегія суддів також вважає їх юридично неспроможними.

Посилання представника відповідача на рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2011 року по справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, як на доказ незаконної паспортизації ОСОБА_3 в 1996 році, є недоречним, оскільки предметом розгляду по зазначеній справі є встановлення факту проживання однією сімєю, що жодним чином не повязано з предметом спору по даній справі стосовно правомірності оскаржуваних рішень ГУ МВС України в Одеській області.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкту владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки, відповідачем не доведено наявності відповідного нормативного акту, положення якого б передбачали порядок і компетенцію відповідача щодо вилучення паспорту громадянина України при встановлених у справі обставинах, то висновок суду першої інстанції щодо правомірності прийняття відповідачем спірних рішень, є невірним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, прийняв постанову від 29 березня 2011 року з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, яка підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.3 ч. 1 ст. 198, п.4ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про вилучення паспорта громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, та зобовязання відкликати певну інформацію скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про вилучення паспорта громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, та зобовязання відкликати певну інформацію задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області від 07 серпня 2006 року, яке 09 серпня 2006 року затверджено заступником начальника ГУ МВС України в Одеській області, щодо вилучення у ОСОБА_3 паспорту громадянина України серії КЕ №318712 на його імя та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954 на його імя, та направлення інформації стосовно визначення недійсними паспорту громадянина України серії КЕ №318712 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954 в Державну прикордонну службу для вилучення у випадку їх встановлення.

Визнати протиправним і скасувати рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області від 10 жовтня 2005 року щодо вилучення у ОСОБА_3 паспорту громадянина України серії КЕ №318712 на його імя та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954 на його імя, та направлення інформації стосовно визначення недійсними паспорту громадянина України серії КЕ №318712 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії АС №717954 в Державну прикордонну службу для вилучення у випадку їх встановлення.

Зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області відкликати з Державної прикордонної служби України інформацію щодо визначення недійсними паспорту громадянина України для виїзду за кордон АС №717 954 та паспорту громадянина України серії КЕ №318712 на імя ОСОБА_3 для вилучення у випадку їх встановлення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: