Справа № 826/209/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/209/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 березня 2016 року № 826/209/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

до

Публічного акціонерного товариства "Центренерго", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України

про

стягнення заборгованості в розмірі 3 030 000,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України звернулось до суду з позовом до ПАТ «Центренерго», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про стягнення 3 030 000 грн за бюджетною позичкою наданою на підставі постанови Кабінету Міністрів України №135.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення наказу Міністерства палива та енергетики України від 17.08.2005 №394 не повернуто до Державного бюджету отриману з резервного фонду фінансову допомогу на зворотній основі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2005 №153.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Представник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві підтримав позовні вимоги.

Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 №135 «Про виділення коштів з резервного фонду Кабінету Міністрів України на закупівлю вугільної продукції для потреб електроенергетики» Міністерству енергетики України виділено 25 млн. грн. на закупівлю вугільної продукції власного видобутку і за імпортом для теплових електростанцій, що належать до сфери управління Міністерства, з терміном повернення до 01 листопада 1998року.

В додатку до вказаного вище наказу закріплено, що кошти фінансової допомоги, отримані на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135, в сумі 25 000 000,00 грн. підлягають поверненню та обліковуються як заборгованість за ВАТ «Дніпроенерго» в розмірі 14 400 000,00 грн., ВАТ «Донбасенерго» 6 690 000,00 грн., ВАТ «Західенерго» 880 000,00 грн., ВАТ «Центренерго» у розмірі З 030 000,00 грн.

Листами Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України» від 29.05.2006 р. № 2413-15/2/1; від 31.07.2006 р. № 3328-15/2/1 та від 25.12.2006 р. № 6344-02/1 у господарських товариствах, пакети акцій яких передано до статутного фонду НАК «Енергетична компанія України» визнано, що заборгованість, зокрема ПАТ «Центренерго» перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду Кабінету Міністрів України складе 3 030 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 у справі № 15/76-б порушено справа про банкрутство ПАТ «Центренерго» та відповідно до ст. 12 Закону України «про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження у справі – зупинено виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), строк виконання яких настав до введення в дію мораторію, зупинено заходи спрямовані на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення в дію мораторію.

Відповідно до пункту 1-1 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діє з 19 січня 2013 р.), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що провадження у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» порушене до моменту набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції 19 січня 2013 року положення цього Закону у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» застосовуються у редакції станом на 30.06.1999.

Відповідно до абз.6 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі – Закон) конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно статті 1 Закону про банкрутство, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно ст. 12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене та норми Закону України про банкрутство, які є спеціальними при застосування до спірних правовідносин заборгованість відповідача, що предметом спору підлягає погашенню у спосіб визначений Законом.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

З матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні Державна податкова інспекція в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві не визнані кредиторами вимог у справі про банкрутство відповідача щодо заборгованості 3 030 000,00 грн. наданою на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 135 від 11.02.1998 р.

Згідно ст. 15 Закону за результатами розгляду реєстру вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч 2 ст. 14 Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 у вказаній вище справі затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго». Відповідно до п. 9 резолютивної частини вказаної ухвали, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними.

Отже, в силу положень Закону вимоги Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо стягнення з відповідача 3 030 000,00 грн. підлягають погашенню шляхом визнання позивача кредитором відповідача у названій вище справі про банкрутство, а відтак права та інтереси позивача не можуть бути відновлені у запропонований позивачем спосіб, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда