Справа № 826/10199/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2016 року № 826/10199/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» до Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича про визнання дій протиправними, зобов'язання утриматись від вчинення дій.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича (надалі також - відповідач), в якому просила:

- визнати дії Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича щодо організації підготовки питання про обрання суддів безстроково до розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України 21.05.2015 року та внесення на розгляд Верховної Ради 21.05.2015 року питання про обрання суддів безстроково у вигляді проекту постанови Верховної Ради України № 2921 від свого імені - протиправними;

- зобов'язати Голову Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича утриматись від вчинення дій щодо внесення на розгляд Верховної Ради питання про обрання суддів безстроково від свого імені у випадках внесення цього питання на розгляд Верховної Ради Комітетом, до предмета відання якого належать питання судоустрою та статусу суддів.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що дії Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича щодо організації підготовки питання про обрання суддів безстроково до розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України 21.05.2015 року та щодо внесення на розгляд Верховної Ради 21.05.2015 року питання про обрання суддів безстроково від свого імені - є незаконними, здійсненими не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, упереджено, недобросовісно; у зв'язку з чим мають бути визнані протиправними у судовому порядку.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 № 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в ст. 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Також, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України, народні депутати України та Кабінет Міністрів України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Разом з тим, статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень регламентовані приписами Закону України «Про статус народного депутата України» (надалі також - №2790-XII).

Відповідно до ст. 12 Закону №2790-XII, народний депутат має право законодавчої ініціативи, яке реалізується у формі внесення до Верховної Ради України:1) законопроекту; 2) проекту постанови; 3) іншої законодавчої пропозиції.

Порядок внесення законопроекту, проекту постанови чи іншої законодавчої пропозиції на розгляд Верховної Ради України та порядок їх розгляду визначаються законом про Регламент Верховної Ради України.

У відповідності до положень ч. 5. ст. 89 ЗУ «Про Регламент Верховної Ради України» право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради: 1) проектів законів, постанов; 2) проектів інших актів Верховної Ради; 3) пропозицій до законопроектів; 4) поправок до законопроектів.

Так, з системного аналізу наведених вище норм законодавства слідує, що народні депутати України, у тому числі Голова Верховної Ради України, є безпосередніми суб'єктами законодавчої процедури, оскільки в конституційно встановлених межах беруть участь у правовідносинах, пов'язаних із розглядом, ухваленням та набранням чинності постанов, законів України і інших актів Верховної Ради України.

Поряд з цим, порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» - спеціальним актом, яким регламентовано парламентські правила та процедури здійснення Верховною Радою України конституційних повноважень на виконання відповідно законодавчої, установчої і контрольної функції.

Статтею 1 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» визначено, що Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради України, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України.

Згідно приписів ст. 88 Конституції України, Голова Верховної Ради України: 1) веде засідання Верховної Ради України; 2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України;4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав; 5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.

Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

Разом з тим відповідно до ст. 78 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України: 1) веде засідання Верховної Ради з дотриманням вимог Регламенту; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою, чим засвідчує відповідність їх змісту прийнятим рішенням; 4) забезпечує оприлюднення актів Верховної Ради, які не потребують наступного підписання Президентом України; 5) здійснює повноваження, передбачені статтею 94 Конституції України; 6) представляє Верховну Раду у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав і міжнародними організаціями; 7) вживає заходів для забезпечення безпеки і охорони Верховної Ради відповідно до закону; 8) вживає заходів щодо охорони та захисту народних депутатів; 9) веде засідання Погоджувальної ради; 10) забезпечує дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань; 11) вживає заходів щодо забезпечення присутності народних депутатів на пленарних засіданнях; 12) організовує розробку планів законопроектної роботи Верховної Ради; 13) організовує підготовку питань до розгляду на пленарних засіданнях; 14) здійснює контроль за своєчасним направленням і розглядом депутатських запитів; 15) видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи; 16) розподіляє посадові обов'язки між Першим заступником і заступником Голови Верховної Ради України, контролює їх виконання ними; 17) визначає відповідно до предметів відання комітетів головний комітет з підготовки і попереднього розгляду проектів актів, внесених на розгляд Верховної Ради; 18) має право скликати і проводити засідання комітетів, тимчасових спеціальних комісій для розгляду визначених ним або Верховною Радою питань, якщо відповідний комітет або тимчасова спеціальна комісія несвоєчасно чи неналежно виконують свої функції, й повідомляє про це на найближчому пленарному засіданні; 19) порушує перед відповідними органами, посадовими особами питання про відповідальність осіб за невиконання ними вимог, встановлених цим Регламентом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради», про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України; 20) організовує роботу Апарату Верховної Ради та здійснює контроль за його діяльністю; 21) у разі необхідності скасовує розпорядження Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України та керівника Апарату Верховної Ради України; 22) пропонує Верховній Раді кандидатуру для призначення на посаду керівника Апарату Верховної Ради України; 23) забезпечує розробку проекту кошторису Верховної Ради на наступний рік; 24) не пізніш як через два місяці після закінчення бюджетного року забезпечує подання на розгляд Верховної Ради звіту про виконання кошторису Верховної Ради за минулий рік; 25) звертається до суду з позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата в разі невиконання ним вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності; 26) виконує доручення Верховної Ради; 27) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України, законами України та цим Регламентом.

Таким чином, з наведених приписів чинного законодавства слідує, що Голова Верховної Ради України здійснює покладені на нього розпорядчі функції - організовує роботу Верховної Ради України і координує діяльність її органів.

Проте, процедура обрання судді безстроково встановлена Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про Комітети Верховної Ради України» та «Про Регламент Верховної Ради України».

Так, статтею 81 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України . У разі якщо кандидата на посаду судді безстроково не обрано, Вищою радою юстиції вноситься подання про звільнення цього кандидата з посади судді у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено.

Статтею 214 Регламенту ВРУ передбачено, що Верховна Рада обирає: 1) професійного суддю безстроково, термін повноважень якого на посаді судді закінчився; 2) суддею безстроково особу, яка раніше уже обіймала посаду судді не менше п'яти років, але на час розгляду питання про обрання не займає посаду судді; 3) суддею раніше обраного безстроково до суду іншого рівня або до суду того ж рівня, але іншої спеціалізації.

Подання про обрання суддів безстроково вноситься до Верховної Ради Головою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Разом з поданням Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до Верховної Ради подаються документи, визначені статтею 77 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Комітет, до предмета відання якого належать питання судоустрою та статусу суддів, вносить на розгляд Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково в тридцятиденний строк з дня надходження до Верховної Ради відповідного подання Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Якщо комітет, до предмета відання якого належать питання судоустрою та статусу суддів, у строк, визначений частиною четвертою цієї статті, не вніс на розгляд Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково, то Голова Верховної Ради України вносить на розгляд Верховної Ради таке питання від свого імені.

Рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково приймається відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради і оформляється постановою Верховної Ради. Голосування щодо обрання кандидатів на посаду судді безстроково може проводитись як по кожній кандидатурі на посаду окремо, так і за списком кандидатів на посади.

У разі якщо кандидата на посаду судді безстроково не обрано, Вищою радою юстиції вноситься подання про звільнення цього кандидата на посаду судді безстроково з посади судді.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить проте, що Регламентом передбачена єдина підстава внесення на розгляд Верховної Ради питання про обрання суддів безстроково Головою Верховної Ради від свого імені, а саме: - у випадку, якщо комітет, до предмета відання якого належать питання судоустрою та статусу суддів, у тридцяти денний строк, не вніс на розгляд Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково.

Крім цього, Регламент встановлює обов'язок головуючого розпочати обговорення на пленарному засіданні Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково саме з оголошення подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Поряд з цим, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України восьмого скликання» № 22-УІІІ від 4 грудня 2014 року, питання судоустрою, статус суддів, обрання на посади суддів безстроково, звільнення суддів, надання згоди на затримання чи арешт суддів та забезпечення діяльності судів віднесено до предмету відання Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя.

Фактичні обставини справи свідчать, що в свою чергу не спростовано відповідачем у ході судового розгляду справи, Комітетом Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, внесені 18 березня 2015 року для розгляду Верховною Радою України подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання безстроково на посади суддів місцевих судів Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано - Франківської, Київської, Кіровоградської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, ОСОБА_3, Волинського, Дніпропетровського, Житомирського, Закарпатського, Запорізького, Івано - Франківського, Кіровоградського, Львівського, Миколаївського, Одеського, Полтавського, Рівненського, Сумського, Харківського, Херсонського, Хмельницького, Черкаського, Чернівецького, Чернігівського окружних адміністративних судів, Окружного адміністративного суду міста Києва, господарських судів Дніпропетровської, Житомирської, Івано - Франківської, Київської, Одеської, Харківської, Херсонської, Черкаської, Чернівецької областей, господарського суду міста Києва.

В подальшому, за результатами розгляду вказаного питання, Комітетом Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, внесено на розгляд Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково, про що зареєстровано відповідний проект постанови Верховної Ради України №2451 від 20.03.2015.

Однак, як відомо, 09.04.2015 року згідно картки проекту Постанови № 2451 розгляд питання щодо проекту постанови № 2451 від 20.03.2015 року було перенесено (підтверджується даними, що містяться на офіційному сайті Верховної Ради України).

В той час, як було встановлено в ході судового розгляду справи, та не спростовано відповідачем, 21.05.2015 року Головою Верховної Ради України Гройсманом Володимиром Борисовичем було зареєстровано проект Постанови про обрання суддів №2921, відповідно до якого запропоновано обрати на посади суддів безстроково апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6; Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_7; Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_8; Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_9, ОСОБА_10, Нововолинського міського суду Волинської області ОСОБА_11; Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_12; Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_13; Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14; Андрушівського районного суду Житомирської області ОСОБА_15; Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_16; Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_17; Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_18; Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_19; Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_20; Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_21; Великобілозерського районного суду Запорізької області ОСОБА_22; Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_23; Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_24; Приазовського районного суду Запорізької області ОСОБА_25; Заводського районного суду міста ОСОБА_26 ОСОБА_27; Комунарського районного суду міста ОСОБА_26, ОСОБА_28; Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_4; Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_29; Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_30; Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_31; Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_32; Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_33; Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_34; Новомиргородського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_35; Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_36; Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_37; Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_38; Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_39; Белградського районного суду Одеської області ОСОБА_40; Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_41, ОСОБА_42; Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_43; Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_44; Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_45; Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_46; Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_47; Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_48; Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_49; Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_50; Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_51; Збаразького районного суду Тернопільської області ОСОБА_52, ОСОБА_53; Лановецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_54; Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_55, ОСОБА_56; ОСОБА_57, ОСОБА_58; Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_59; Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_60; Кегичівського районного суду Харківської області ОСОБА_61; Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_62; Великолепетиського районного суду Херсонської області ОСОБА_63; Високопільського районного суду Херсонської області ОСОБА_64; Генічеського районного суду Херсонської області ОСОБА_65; Каланчацького районного суду Херсонської області ОСОБА_66; Суворовського районного суду міста Херсона ОСОБА_67; Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_68; Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_69; Чемеровецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_70; Ватутінського міського суду Черкаської області ОСОБА_71; Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_72; Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_73; Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_74, ОСОБА_75; Заставнівського районного суду Чернівецької області ОСОБА_76; Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_77; Першотравневого районного суду міста Чернівці ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80,ОСОБА_81; Бахмацького районного суду Чернігівської області ОСОБА_82; Бобровицького районного суду Чернігівської області ОСОБА_83; Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_84; Коропського районного суду Чернігівської області ОСОБА_85; Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_86; Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_87; Сосницького районного суду Чернігівської області ОСОБА_88; Талалаївського районного суду Чернігівської області ОСОБА_89; Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_90,ОСОБА_91; Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_92, ОСОБА_93; Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_94; Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_95 Вікторівну; Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_96; ОСОБА_3 окружного адміністративного суду ОСОБА_97, ОСОБА_98; Волинського окружного адміністративного суду ОСОБА_99; Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_100; Житомирського окружного адміністративного суду ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_105, Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108; Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_109; Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_110, ОСОБА_111; Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_112, ОСОБА_113,ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117; ОСОБА_5 окружного адміністративного суду ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121; Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_122, Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125; Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_126, ОСОБА_127; ОСОБА_6 окружного адміністративного суду ОСОБА_128, ОСОБА_129, Кушнір ОСОБА_130; Чернігівського окружного адміністративного суду ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133; господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_134, Миколайовича, ОСОБА_135, ОСОБА_136; господарського суду Житомирської області ОСОБА_137, ОСОБА_138; господарського суду Івано-Франківської області ОСОБА_139, ОСОБА_140; господарського суду Київської області ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143; господарського суду Львівської області ОСОБА_144; господарського суду Одеської області ОСОБА_145; господарського суду Харківської області ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148; господарського суду Херсонської області ОСОБА_149; господарського суду міста Києва ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152.

Таким чином, за змістом проекту постанови №2921 вбачається, що Головою Верховної Ради України вилучено із проекту постанови №2451, внесеної Комітетом наступних осіб: суддю Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняка Владислава Валерійовича; Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_153; Андрушівського районного суду Житомирської області ОСОБА_15; Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_154; Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_155; Попілянського районного суду Житомирської області ОСОБА_156; Ружинського районного суду Житомирської області ОСОБА_157; Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_158; Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_159; Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_19; Новоархангельського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_160; Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_161; Буського районного суду Львівської області ОСОБА_162; Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_163, ОСОБА_164, Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_165; Пустомитівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_166, Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_167, Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_168; Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_169 Ярославовича, ОСОБА_170, Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_171, Зарічного районного суду міста Суми ОСОБА_172, Комінтернівського районного суду міста Харкова ОСОБА_173; Новоказовського міського суду Херсонської області ОСОБА_174, Скадовського районного суду Херсонської області ОСОБА_175, Комсомольського районного суду міста Херсона ОСОБА_176, Кіцманського районного суду Чернівецької області ОСОБА_177, Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_92, Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_178, ОСОБА_179; Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_180, ОСОБА_181, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184, ОСОБА_185; Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_188,ОСОБА_189; Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_190; Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_191, ОСОБА_192, ОСОБА_193; Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_194; окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_195, ОСОБА_196, ОСОБА_197, ОСОБА_198, ОСОБА_199, ОСОБА_200, Федорчука ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203; господарського суду Житомирської області ОСОБА_204, ОСОБА_205, господарського суду Київської області ОСОБА_206, господарського суду Львівської області ОСОБА_144; господарського суду Черкаської області ОСОБА_207; господарського суду Чернівецької області ОСОБА_208.

Також, 21.05.2015 року, Головою Верховної Ради України Гройсманом В.Б., зареєстровано проект постанови про обрання суддів №2926, який містить наступні прізвища кандидатів на посаду судді безстроково, а саме: ОСОБА_3 окружного адміністративного суду ОСОБА_209, ОСОБА_210 ОСОБА_211, ОСОБА_212, ОСОБА_213, ОСОБА_214; господарського суду Харківської області ОСОБА_215; прізвища яких були відсутні у поданому до розгляду Комітетом проекту постанови №2451.

Системний аналіз приписів Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ґрунтовний і порівняльний аналіз текстів проектів постанов Верховної Ради України №2921, №2926 свідчить, що внесення Головою Верховної Ради України Гройсманом Володимиром Борисовичем 21.05.2015 року, проектів постанов від свого імені за умови поданого та зареєстрованого Комітетом Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, на розгляд Верховної Ради питання про обрання кандидата на посаду суддів безстроково, є таким, що не відповідає визначеній законодавством процедурі.

Крім того, зі змісту наявної у матеріалах справи Стенограми пленарного засідання Верховної Ради України від 21.05.2015 року, вбачається, що Головою Верховної Ради України Гройсманом В.Б. в усному порядку було додатково включено наступні прізвища кандидатів на посаду судді безстроково, зокрема: ОСОБА_134 Чернівецький окружний адміністративний суд; ОСОБА_178 Сумський районний суд Сумської області; ОСОБА_216 Окружний адміністративний суд міста Києва; ОСОБА_149 Вінницький міський суд; ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152 господарський суд міста Києва.

Доводи відповідача про правомірність внесення на розгляд Верховної Ради України проектів постанов про обрання суддів від свого імені у межах спірних правовідносин, спростовані матеріали справи та імперативними приписами чинного законодавства.

Водночас, суд вважає за доцільне зазначити, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Поряд з цим, частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Відтак, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права та інтереси особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи вищенаведені норми закону, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача, а також встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію.

Як вбачається зі змісту п.1.1. Статуту Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива», Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» є добровільною, неприбутковою громадською організацією, створеною згідно Конституції України, Закону України «Про об'єднання громадян», чинного законодавства України, що регулює правові відносини в сфері діяльності об'єднань громадян, для задоволення та захисту законних інтересів її членів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» визначено, що громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання», для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право: 1) бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; 2) здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Реєстру громадських об'єднань; 3) засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; 4) брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; 5) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

Поряд з цим, п. 2.1. Статуту, основною метою діяльності Центру є реалізація законних інтересів його членів у розробці та впровадженні на державному рівні національної антикорупційної політики шляхом залучення громадськості до участі у законотворчому процесі, встановленні громадського контролю за дотриманням Конституції та законів України посадовими особами органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів та судами, а також сприянні їх діяльності в запобіганні та протидії корупційним правопорушенням; здійснення незалежних наукових досліджень щодо природи й форм проявів корупції в Україні та вироблення на основі позитивного досвіду передових демократій світу пропозицій щодо створення дієвої системи запобігання і протидії корупції.

Пунктом 2.3. Статуту визначено, що для досягнення мети Центр в установленому порядку проводить наступну діяльність: - представляє і захищає свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів в органах державної влади, правоохоронних органах та судах; - приймає участь в організації та здійсненні цивільного контролю діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів через участь в громадських колегіях, що діють при вказаних органах влади та за допомогою моніторингу стану корупції, в порядку встановленому законодавством України; - здійснює та замовляє громадські антикорупційні експертизи чинних законодавчих норм та проектів нормативно-правових актів; - використовує дані наукових та соціологічних досліджень, у тому числі ініційованих Центром, з питань протидії корупції; - за висновками цих експертиз надає конкретні пропозиції до суб'єктів законодавчої ініціативи; - приймає участь у громадських слуханнях та інших заходах з питань запобігання та протидії корупції.

Позивачем в межах судового розгляду даної справи не наведено доводів, яким чином дії Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича щодо організації підготовки питання про обрання суддів безстроково до розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України 21.05.2015 року та внесення на розгляд Верховної Ради 21.05.2015 року питання про обрання суддів безстроково у вигляді проектів постанов Верховної Ради України № 2921, №2926 від свого імені, мали безпосередній вплив на стан його суб'єктивних прав та обов'язків, які саме права його як громадської організації, надані для здійснення своєї мети, були порушені.

Будь - яких інших обставин, які б вказували на безпосереднє порушення прав позивача діями відповідача, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур