Справа № 805/288/16-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 р. Справа № 805/288/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимоги Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в суму 13283 грн. 23 коп., штрафу за несвоєчасність сплати цього внеску в сумі 303 грн. 24 коп. та пені в сумі 300 грн. 37 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1 лютого 2016 року рекомендованим листом № 516 отримав від відповідача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23, якою відповідач вимагає від позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 13283 грн. 23 коп., штрафу за несвоєчасність сплати цього внеску в сумі 303 грн. 24 коп. та пені в сумі 300 грн. 37 коп. Позивач посилається на те, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, вважає вимогу про сплату боргу протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 26 лютого 2016 року від представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечує, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23 правомірною та обґрунтованою, посилаючись на те, що позивачем до відповідача не надавалась заява щодо застосування пільги зі сплати єдиного внеску в порядку пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464, тому недоїмка з єдиного внеску у сумі 13886 грн. 84 коп. є правомірною. Представник відповідача 26 лютого 2016 року надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 26 лютого 2016 року за клопотанням представника відповідача суд залучив до участі у справі Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, у зв'язку тим, що штраф та пеня були застосовані саме цим органом до 1 жовтня 2013 року. Третя особа надіслала суду письмові пояснення та докази на підтвердження наданих пояснень.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець за ідентифікаційним номером НОМЕР_1 від 12 січня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3, є платником єдиного внеску з 1 січня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного внеску НОМЕР_2.

11 листопада 2015 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1021-23, за якою, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі картки особового рахунку платника, позивач повинен сплатити суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 13886 грн. 84 коп., у тому числі недоїмка у розмірі 13283 грн. 23 коп., штраф у розмірі 303 грн. 24 коп. та пеня у розмірі 300 грн. 37 коп., яка позивачем була отримана 1 лютого 2016 року, про що свідчить корінець вимоги.

Крім того, судом було встановлено, що штраф у розмірі 303 грн. 24 коп. та пеня у розмірі 300 грн. 37 коп. були застосовані третьою особою по справі. 9 серпня 2013 року відносно позивача третьою особою було винесено рішення № 2408 на підставі пункту 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності та застосовані штрафні санкції у розмірі 170 грн. Дане рішення позивачем було отримано 28 серпня 2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 21 серпня 2013 року. Також, на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування третьою особою по справі було винесено рішення від 9 серпня 2013 року № 2627 та застосовано до позивача штраф у розмірі 133 грн. 24 коп. та нарахована пеня у розмірі 300 грн. 37 коп. за період з 20 січня 2012 року по 3 вересня 2012 року, яке було направлено 4 вересня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але позивачем не отримано, у зв'язку із закінченням строку зберігання у поштовому відділенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладеного у пункті 1 частини першої статті 9 КАС України.

Нормою частин 3 статті 2 КАС України також визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно статті 4 Закону України № 2464-VI є, зокрема: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 6 зазначеного Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI , платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України № 2464-VI, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Як встановлено статтею 1 Закону України № 1058-IV, пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За приписами статті 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, призначається пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частина 4 статті 4 Закону № 2464-VI вказує, що для користування пільгами зі сплати єдиного внеску особа повинна бути пенсіонером за віком або інвалідом та отримувати відповідно до закону пенсію, тобто законом визначена категорія пенсіонерів, але не вказано конкретний вид пенсії, з отриманням якої пов'язується пільга.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до зазначеної статті особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Крім того, статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 318855. Судом встановлено, що позивачу призначено пільгову пенсію за віком довічно як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЄ № 196891, виданого 2 лютого 2011 року, терміном дії - довічно. Таким чином, позивач є пенсіонером за віком у розумінні наведених норм законодавства.

З наявних матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому позивач не є платником єдиного внеску.

Отже, положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI передбачають звільнення від сплати єдиного внеску пенсіонерів за віком.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється, зокрема, у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову виплату.

Як встановлено судом, позивач є пенсіонером, а той факт, що їй призначено пільгову пенсію за віком не доводить наявність обов'язку здійснювати сплату єдиного внеску до органів доходів і зборів. Суд зазначає, що на підставі статті 19 Конституції України відповідач як суб'єкт владних повноважень повинен діяти лише на підставі законодавства України. Положеннями Закону № 2464-VI не передбачено обов'язку особи у разі, якщо їй була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, здійснювати сплату єдиного внеску. Також, такого застереження не містять й інші приписи вказаного Закону.

Отже, за таких обставин суд вважає, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23 в частині нарахування недоїмки у розмірі 13283 грн. 84 коп. та в цій частині позовні вимоги позивача задовольняються.

Щодо штрафу в сумі 303 грн. 24 коп. та пені в сумі 300 грн. 37 коп. суд зазначає, що вищенаведені рішення, які прийняті третьою особою по справі, позивачем не оскаржувалися, жодних доказів щодо скасування даних рішень позивачем до суду не надано, з огляду на що в цій частині у задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволенні позовних вимог позивача частково.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в суму 13283 грн. 23 коп., штрафу за несвоєчасність сплати цього внеску в сумі 303 грн. 24 коп. та пені в сумі 300 грн. 37 коп. задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 листопада 2015 року № Ф-1021-23 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині нарахування недоїмки у розмірі 13283 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят три гривні) 23 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 21 березня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.