Справа № 463/3665/15-а,2-а/463/159/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. Справа № 876/566/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4, Львівська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2011 року позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4, Львівська міська рада, в якому просили визнати незаконним та скасувати розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.05.2009 року №370 «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції АДРЕСА_1 з добудовою».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що оскаржуваним розпорядженням порушуються їхні права, як суміжних землекористувачів, оскільки третіми особами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 споруджено самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1, яку згодом було узаконено відповідачем, за рахунок частини існуючого заїзду до їхнього будинку, в усуненні перешкод користуванні яким треті особи зобов»язувалися ще рішенням суду від 05.06.1998 року. Вказані обставини Личаківська РА на момент прийняття розпорядження не перевірила, внаслідок узаконення самочинного будівництва вони позбавлені на даний час можливості користуватися заїздом, що веде до їхнього будинку.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено; визнано незаконним та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_1 з добудовою».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Личаківська РА Львівської МР оскаржили її в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, викладених у своїх апеляційних скаргах.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Загальна площа квартири становить 47,0 кв.м.

ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 є співвласниками АДРЕСА_2.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року зобов»язано ОСОБА_1, ОСОБА_4 відновити раніше існуючий заїзд до АДРЕСА_2 та не чинити перешкод ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в користуванні цим заїздом до АДРЕСА_2

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції АДРЕСА_1 з добудовою» надано можливість здійснити добудову ОСОБА_1 Після реконструкції АДРЕСА_1 буде загальною площею 55,8 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м.

Вказане розпорядження прийняте на підставі попередніх погоджень з відповідними інстанціями.

Так, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року, яке набрало законної сили, був розглянутий спір між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_4 Останніх зобов»язано відновити існуючий заїзд до АДРЕСА_2.

У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції вважав, що розширення квартири АДРЕСА_1 шляхом самочинної добудови приміщень до неї, та узаконених згодом на підставі спірного розпорядження, дійсно ними здійснено за рахунок заїзду до будинку АДРЕСА_2

У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про планування і забудову територій» (закон в редакції чинній на час прийняття відповідачем оскарженого розпорядження), забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об»єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об»єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств.

Розміщення об»єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови.

Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Відповідно до частини 1 статті 23-1 Закону України «Про планування і забудову територій», у разі прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про передачу (надання) земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об»єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно дає право на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови. До заяви (клопотання) можуть бути додані передпроектні роботи.

З аналізу вказаних вище норм видно, що право на забудову має власник або користувач земельної ділянки.

З метою вдосконалення порядку врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, посилення контролю за самочинним будівництвом та відповідальності фізичних осіб, юридичних осіб, фізичних осіб - суб»єктів підприємницької діяльності щодо ведення будівництва, дотримання правил користування будинками і спорудами, пам»ятками архітектури, житловими і нежитловими приміщеннями, прибудинковими територіями, зонами охорони пам»яток рішенням Львівської міської ради від 06.05.2005 року №406 затверджено Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва в м. Львові (далі - Положення).

У відповідності до п. 1.2 Положення житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як видно з викопіювання з плану АДРЕСА_2 та фотосвітлин долучених в ході розгляду справи, що ОСОБА_1 здійснила розширення квартири АДРЕСА_1 шляхом самочинної добудови приміщень до неї на заїзді до АДРЕСА_2.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря регулюються Земельним кодексом України.

Таким чином, приймаючи оскаржене розпорядження, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради розпорядилась земельною ділянкою, що знаходиться під самочинною добудовою до квартири АДРЕСА_1.

Однак, у відповідності до пункту б частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під залізницями, автомобільними дорогами, об»єктами повітряного і трубопровідного транспорту.

Крім цього, у відповіді ЛКП «№507» від 28.03.2015 року №556 зазначено, що прибудова, яка здійснена гр. ОСОБА_1 перекрила заїзд до АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2, а іншого заїзду до кв. 1 даного будинку немає.

Отже, з наведеного слід зробити висновок, що саме цей заїзд був предметом судового розгляду за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року, яким зобов»язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відновити існуючий заїзд та в подальшому не чинити перешкод в користуванні заїздом до будинку АДРЕСА_2

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов правильного висновку про те, що оскаржуваним розпорядженням узаконено третій особі ОСОБА_1 самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці - заїзді до будинку АДРЕСА_2, який перебуває у законному користуванні позивачів у відповідності до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року, а відтак таке прийняте без урахування законних інтересів позивачів, як користувачів земельної ділянки, порушує їхнє право на вільне та безперешкодне користування заїздом до будинку, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року у справі №463/3665/15-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.03.2016 року.