Справа № 821/2144/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/2144/15-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області про скасування рішень,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року заступник прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області (далі - Управління), реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області (далі - Реєстраційна служба) в якому просив:

- скасувати державну реєстрацію поданої ОСОБА_1 декларації про готовність об'єкта до експлуатації (реконструкція підпірної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів по АДРЕСА_1), затверджену Управлінням 12 грудня 2014 року за № ХС44;

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби від 06 січня 2015 року за №18539751 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на наведений вище об'єкт нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності у ОСОБА_1 правових підстав для набуття права власності на спірне майно та визнано недійсним договір купівлі-продажу, на підставі якого, було набуто таке право, а тому реєстрація Управлінням декларації про готовність об'єкта до експлуатації є незаконною, як і рішення державного реєстратора.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нової постанови, якою позов задовольнити.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Новофедорівської сільської ради №134 від 24 вересня 2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво підпірної стіни та дороги під її обслуговування, забору в с. Залізний Порт біля бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за умовами, якщо даний об'єкт після його будівництва буде переданий на баланс сільської ради (гарантійний лист).

Даним рішенням зобов'язано ОСОБА_2 виготовити технічну документацію та надати її виконавчому комітету для затвердження до 01 лютого 2009 року.

У свою чергу, ОСОБА_2 збудувавши підпірну стінку, огорожу з освітлювальною мережею, поперечну стінку, бордюр, сходові марші, мостіння біля бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», звернувся до суду з позовом до Новофедорівської сільської ради про визнання права власності на зазначені об'єкти.

Рішенням Голопристанського районного суду від 05 травня 2009 року позов задоволено та визнано право власності на згадане майно за ОСОБА_3

22 липня 2009 року право власності ОСОБА_2, на підставі вказаного рішення суду, було зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації.

За договором купівлі-продажу від 14 липня 2010 року ОСОБА_2 продав частину зазначених споруд ОСОБА_1, а саме частину підпірної стіни, огорожі з освітлювальною мережею, частину поперечної стінки, бордюру, мостіння, розташованих від бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» до бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1

Право власності за зазначеним договором купівлі-продажі було зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1

У подальшому, рішення Голопристанського районного суду від 05 травня 2009 року було оскаржене в апеляційному порядку та рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2011 року відмовлено ОСОБА_2 в позові про визнання права власності на збудоване ним нерухоме майно.

12 грудня 2014 року управлінням зареєстровано декларацію серія та номер ХС 44 про готовність до експлуатації об'єкта (реконструкція підпірної стіни, огорожі, мостіння та сходових маршів по АДРЕСА_1).

Зі змісту декларації слідує, що об'єкт належить до 1 категорії складності, замовником вказаних будівельних робіт є ОСОБА_1 Документом, що засвідчує право користування земельною ділянкою є договір оренди земельної ділянки від 15 серпня 2013 року (а.с.17-19).

06 січня 2015 року Реєстраційною службою прийнято рішення №18539751 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна - частина підпірної стінки, огорожа, мостіння, сходовий марш, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.142).

Разом з тим, рішенням Голопристанського районного суду від 11 лютого 2015 року, що набрало чинності 06 травня 2015 року, задоволено позов прокурора Голопристанського району в інтересах Новофедорівської сільської ради до фізичних осіб, у тому числі і до ОСОБА_1, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що розташовані по АДРЕСА_1, укладеного 14 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9-16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суб'єкти владних повноважень діяли на підставі та в межах закону і підстави для скасування прийнятих рішень відсутні.

Окрім того, суд зазначив, що прокурор не довів належними та допустимими доказами, яке саме право територіальної громади с. Новофедорівка порушено, посилання прокурора на можливе вибуття земельної ділянки з власності територіальної громади є припущеннями.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Як було зазначено вище, рішенням Голопристанського районного суду від 11 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 травня 2015 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу частини підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що розташовані по АДРЕСА_1, укладеного 14 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9-16), тобто рішенням суду був скасований правочин, на підставі якого відбулася реєстрація за ОСОБА_1 права власності.

Голопристанський районний суд, розглядаючи дану справу, ухвалою від 27 жовтня 2014 року, застосував заходи забезпечення позову, наклавши арешт на спірні споруди та заборонивши їх відчуження (а.с.21).

Після чого, третя особа ОСОБА_1 зареєструвала 07 листопада 2014 року Декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції спірних споруд та 28 листопада 2014 року закінчила реконструкцію (а.с.18), зареєструвавши 12 грудня 2014 року Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником Декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Положеннями п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року (який діяв на момент спірних правовідносин), визначено, що у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом. Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили. Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування.

З наведеного слідує, що за умови наявності належним чином зареєстрованих Декларацій про початок будівельних робіт і про готовність об'єкта до експлуатації, обставини виявлення у вказаних деклараціях недостовірних даних, які дозволяють кваліфікувати об'єкт як самочинне будівництво, є підставою для скасування реєстрації цих декларацій самою інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю або в судовому порядку.

Тобто, підставами для скасування реєстрації декларацій про початок будівельних робіт чи про готовність об'єкта до експлуатації є виявлення у деклараціях недостовірних даних, внесених замовником, які дають підстави кваліфікувати об'єкт будівництва як самочинне.

Судовим рішенням, яке в силу ч.1 ст. 255 КАС України є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні правові підстави набуття права власності на частину підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що розташовані по АДРЕСА_1, тому у неї не було повноважень для проведення реконструкції спірних споруд та реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Проте, колегія суддів вважає, що при розгляді спірних правовідносин, судом першої інстанції не було взято до уваги фактичні обставини справи та помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог заступника прокурора Херсонської області про скасування реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За змістом ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

За частиною тринадцятою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 22 червня 2011 року № 703 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (діяв на момент спірних правовідносин), який визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 7, 10 Порядку).

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Суд першої інстанції, не погоджуючись з доводами прокурора, зазначав про те, що на час проведення реєстраційної дії не існувало судових рішень про визнання недійсними договору купівлі-продажу спірного майна, у зв'язку з чим, державна реєстрація речового права була проведена законно.

Колегія суддів, проаналізувавши таку правову позицію суду першої інстанції, звертає увагу на те, що позов прокурора не містить такої вимоги, як визнання рішення державного реєстратора протиправним, предмет позову складається тільки у скасуванні рішення про державну реєстрацію речового права, оскільки підстави для такого скасування, з'явилися пізніше.

До того ж, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, що не є підставою для відмови у державній реєстрації наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.21) обтяжень, оскільки, як вважав суд, державна реєстрація яка відбулася, не пов'язана з відчуженням цього нерухомого майна.

Так, колегія суддів проаналізувавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.20-25) встановила наступне: на підставі ухвали Голопристанського районного суду від 27 жовтня 2014 року було 31 жовтня 2014 року проведено державну реєстрацію обтяження.

Вид обтяження - арешт нерухомого майна. Особа, в інтересах якої встановлено обтяження - Новофедорівська сільська рада. Особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_4

За аналогічною справою, в якій предметом оскарження було проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно при наявності обтяження, за постановою слідчого про арешт майна та заборону його відчуження, Верховний Суд України у своєму рішенні від 11 листопада 2014 року у справі №21-357а14 за позовом ТОВ «Проект-А» до Реєстраційної служби зазначив наступне.

Пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Проаналізувавши норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (які діяли на момент спірних правовідносин), колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла такого правового висновку: наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Вищий адміністративний суд України не заперечуючи проти такого висновку, відхилився від нього (при розгляді вказаної справи) саме з тих підстав, що постановою слідчого заборону відчуження майна третьої особи накладено для забезпечення прав останньої, а реєстраційною дією такі права лише підтверджені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даному випадку відчуження майна було заборонено для забезпечення прав саме сільської ради, а ОСОБА_1 була особою, чиї права обтяжувалися.

Отже, у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення державної реєстрації.

Застосовуючи для вирішення даного спору Конвенцію про захист прав і основних свобод людини та усталену практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення пункту 1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів».

Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним.

У рішенні у справі Ятрідіс проти Греції від 25 березня 1999 року Суд наголосив на важливості оцінки законності втручання і зазначив, що це питання має ставитись в першу чергу, бо за відсутності законних підстав для такого втручання, воно не може бути таким, що відповідає вимогам статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Відповідно до рішення у справі «Амюр проти Франції» від 25 червня 1996 року, першою та найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державної влади в право на мирне користування і володіння майном має бути законним; згідно з другим реченням першого пункту позбавлення власності дозволяється лише «на умовах, передбачених законом»», а другий пункт передбачає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Наступною вимогою Суду є те, що будь-яке вилучення чи позбавлення майна має здійснюватися в інтересах «суспільства».

Третя норма цієї статті також згадує «суспільні інтереси». Відповідно, будь-яка форма втручання в право власності, незалежно від того, яка норма на неї поширюється, має відповідати вимогам про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Розглядаючи питання щодо виправданості втручання у право на власність за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року дотримувався думки, що відібрання у заявника майна шляхом застосування доктрини ultra vires відповідало інтересам суспільства, проте ЄСПЛ повинен був пересвідчитись, чи було дотримано в цій справі принцип пропорційності. Відповідно до принципу пропорційності (іноді зустрічаються ще такі його назви, як принцип домірності, співрозмірності чи адекватності) права і свободи особи можуть бути обмежені лише тією мірою, якою це необхідно для забезпечення загального блага.

Проаналізувавши вищевикладені позиції Європейського суду з прав людини, фактичні обставини справи, яка є предметом розгляду, колегія суддів дійшла висновків, що у даній справі втручання держави у володіння майном третьої особи відповідало вимозі законності та не було свавільним і позбавлення власності ОСОБА_1 відбувалось на умовах, передбачених законом.

Крім того, таке позбавлення права власності відповідало інтересам суспільства, а саме територіальної громади села.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що вимоги про скасування реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції від 06 січня 2015 року №18539751 про проведення державної реєстрації права власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалою від 18 грудня 2015 року було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення за подання даної апеляційної скарги, суд, на підставі ст.88 КАС України, вважає за можливим стягнути його з прокуратури Херсонської області у розмірі 80,39 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою адміністративний позов заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області про скасування рішень - задовольнити.

Скасувати реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації щодо реконструкції підпірної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів по АДРЕСА_1, яка проведена управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області 12 грудня 2014 року за № ХС44 на ім'я ОСОБА_1.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області від 06 січня 2015 року за №18539751 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частину підпірної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів, що розташовані по АДРЕСА_1.

Стягнути з прокуратури Херсонської області судовий збір у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 39 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923, банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) - 828011, рахунок отримувача - 1008, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова