Справа № 813/142/15
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Справа № 876/1105/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Онишкевича Т.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Джули В.М.

з участю осіб:

позивача по справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, представники ОСОБА_5, ОСОБА_6

відповідача 1 по справі: не з'явився

відповідача 2 по справі: представник ОСОБА_7

третьої особи 1 по справі: не з'явився

третьої особи 2 по справі: представник ОСОБА_8

третьої особи 3 по справі: представник ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_6 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Львівської міської ради, ОСОБА_14, приватного підприємства «Кантрансбуд» про скасування наказу та реєстрації декларації про початок будівельних робіт,

У С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, у січні 2015 року звернулися в суд з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Львівської міської ради, ОСОБА_14, приватного підприємства «Кантрансбуд» та просили визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №457 від 26.12.2013 року «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_14 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1»; скасувати реєстрацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Декларації №599 від 13.06.2014р. про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що згідно п.3.7 ДБН 360-92** розрахункова щільність населення на території житлового району рекомендується приймати від 110-170 люд./га (малі міста) до 190 - 220 люд./га. (найзначніші міста) відповідно для зон міста різної містобудівної цінності. Щільність населення житлового кварталу з повним комплексом установ і підприємств місцевого значення слід приймати відповідно до щільності більш структурних елементів у межах 180 - 450 люд./га. Однак, в п.3 Містобудівних умов та обмежень розрахункову щільність населення визначено 2463 осіб на 1 га. Крім того позивачі зазначають, що мінімальну розрахункову площу земельної ділянки для окремого житлового будинку необхідно приймати відповідно до кількості його мешканців - не менше як: 12,2 - 12,0 кв.м/люд. (при забудові 9-10 поверхів). Як наслідок, беручи мінімальне значення 12,0 кв.м/люд. на земельній ділянці по АДРЕСА_1, площа якої становить 0,0544 га, може бути побудований житловий будинок для максимальної кількості мешканців - 45 людей. Однак, на підставі затверджених містобудівних умов та обмежень, запроектовано 39-квартирний житловий будинок, загальною площею квартир - 3040 кв.м. Для того, щоб була дотримана вимога ДБН 360-92**, в середньому в одній квартирі повинно проживати 1,15 людини, або в 33 квартирах по одній людині, а в 6 квартирах по 2 людини. Позивачі вважають, що такі показними не будуть дотримані забудовником. Позивачі звертають увагу на недостатність площі земельної ділянки для розміщення поруч із запроектованим будинком дитячого ігрового, відпочинкового, господарського майданчиків та гостьової автостоянки відповідно до вимог п.9 ДБН 360-92**. Також, на думку позивачів, проектом забудови передбачено занадто мало машиномісць (20) для парковки автомобілів мешканців будинку по АДРЕСА_1, оскільки згідно з вимогами п.9 ДБН 360-92** проектом необхідно передбачити 32 машиномісця.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року в справі №813/142/15 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представником позивачів ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року в справі №813/142/15 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві. Крім того, апелянт вказав, що висновок експерта є необґрунтованим, з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права НОМЕР_1 від 17.04.2014року земельна ділянка площею 0,0544 га у м.Львові по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_14 Цільове призначення вказаної земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Згідно з договором про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. 17.04.2014р. та зареєстрованим в реєстрі за №1094, власник (ОСОБА_14.) надає в користування землекористувачу (ПП «Кантрансбуд»), а землекористувач приймає в користування від власника вказану земельну ділянку.

26.12.2013р. департамент містобудування Львівської міської ради видав наказ №457 «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_14 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1, яким:

1) затвердив нові містобудівні умови та обстеження забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_14 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1»;

2) зобов'язав ОСОБА_14:

- у встановленому порядку отримати технічні умови на інженерне забезпечення проектованого об'єкту;

- розробити в ліцензованій проектній організації робочий проект та провести його експертизу згідно з чинним законодавством;

- укласти договір про сплату інвестиційного внеску відповідно до вимог ухвали Львівської міської ради від 03.04.2008р. № 1697 «Про порядок залучення інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова».

Затвердженими вказаним наказом містобудівними умовами та обмеженнями передбачене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1 з допустимим відсотком забудови земельної ділянки 80%; максимально допустима щільність населення 2 463 осіб на 1 га; відстані від суміжної забудови не менше 7 метрів з дотриманням вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами); ДБН В.1.2-12-2008р. «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки, нормативних документів та вимог рішення виконавчого комітету від 26.10.2007р. №893 «Про заходи запобігання виникненню аварійних ситуацій при будівництві нових та реконструкції існуючих об'єктів»; врахувати недопущення виникнення руйнувань суміжної забудови; можливість будівництва підтвердити розрахунком інсоляційного режиму по відношенню проектованого будівництва до прилеглого існуючого; при необхідності передбачати винесення існуючих мереж на нормативну відстань з зони будівництва; розробити проект комплексного благоустрою території в ув'язці з існуючим благоустроєм прилеглої території з влаштуванням малих архітектурних форм, передбачити нормативне розміщення дитячого ігрового, відпочинкового, господарського майданчиків та гостьової автостоянки відповідно до вимог ДБН 360-92**, передбачити нормативну кількість машиномісць.

Як вказують позивачі, максимально допустима щільність населення згідно п.3.7 ДБН 360-92** становить максимально 450 люд./га і це в житлових кварталах з повним комплексом установ і підприємств місцевого значення.

Пунктом 3.7 ДБН 360-92** передбачено розрахункову щільність населення, де на території житлового району рекомендується приймати від 110 - 170 люд./га (малі міста) до 190 - 220 люд./га (найзначніші міста) відповідно для зон міста різної містобудівної цінності (периферійної і центральної). Щільність населення житлового кварталу з повним комплексом установ і підприємств місцевого значення необхідно приймати відповідно до щільності більших структурних елементів у межах 180 - 450 люд./га.

Аналізуючи вказане нормативне положення, названі в ньому показники щільності є рекомендованими. Про це свідчить і примітка 5 до цього пункту, де зазначено, що величина щільності населення житлового кварталу може бути прийнята більше як 450 люд./га (у значних і найзначніших містах) при відповідному обґрунтуванні.

Натомість в матеріалах справи міститься висновок судової будівельно-технічної експертизи призначеної на підставі ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2015р.

Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1719 від 22.07.2015 року ОСОБА_16 по цьому питанню, то експерт зазначив, що п.3.7 не стосується показника, вказаного в містобудівному розрахунку з технічно-економічними показниками, історико-містобудівному обґрунтуванні і в містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки, оскільки вказує на щільність населення житлового району і житлового кварталу, а не окремої земельної ділянки. Щільність населення житлового району і житлового кварталу визначається містобудівною документацією, а не містобудівним розрахунком.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в містобудівних умовах та обмеженнях, жодним чином не робилась прив'язка до щільності населення в житловому кварталі загалом, а лише щодо проектованої земельної ділянки як правильно вказав експерт.

Враховуючи те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією, то в ньому і не можуть бути зазначені показники щільності населення житлового кварталу, як зазначено в п. 3.7 ДБН 360-92**.

Згідно містобудівного розрахунку кількість мешканців проектованого будинку становитиме приблизно 134 людини.

Позивачами не доведеного того, що з урахуванням розрахункової величини 134 людини, щільність населення житлового кварталу перевищуватиме 450 люд/га.

Крім того, позивачі посилаючись на примітку 1 до п.3.8 ДБН 360-92** вказують, що з врахуванням площі території під забудову 544 кв.м. та розрахункової величини 134 людини, які планується для проживання в проектованому будинку, такі показники не відповідають нормативним 12,2-12,0 кв.м/люд. (9-12 поверхів).

Натомість згідно висновку експерта, містобудівним розрахунком на підставі історико-містобудівного обґрунтування запроектовано 10-поверховий, 39-квартирний житловий будинок в якому проживатиме 134 мешканця, що відповідає розрахунку верхньої та нижньої межі заселення.

При наданні цього висновку експертом враховувалась площа земельної ділянки 544 кв.м., яка приватизована і 416 кв.м. в межах робіт з благоустрою, проектована земельна ділянка знаходиться в межах історичного ареалу м. Львова та в ІІІ зоні містобудівної цінності міської території, а тому розрахунок кількості мешканців проведено за формулою:

N=S:N1хК1хК2, де

N - кількість мешканців, що можуть проживати на даній земельній ділянці;

S - площа проектованої ділянки;

N1 - мінімально допустимий розмір ділянки на 1 мешканця для окремого 10-ти поверхового будинку;

К1 - величина коефіцієнту цінності міської території для ІІІ зони;

К2 - величина коефіцієнту цінності міської території з урахуванням розміщення ділянки в межах історичного ареалу міста.

З урахуванням даних, показник N на підставі цієї формули становить 113-200 мешканців.

Позивачі, вказуючи в апеляційній скарзі на необгунтованість висновку експерта з цього питання жодним чином не заперечили вихідні дані при розрахунку, при цьому лише проводячи паралельно свій розрахунок без врахування відповідних коефіцієнтів. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при підготовці висновку, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім іншого, позивачі посилаються на п.3.16 ДБН 360-92**, де передбачено, що при проектуванні житлової забудови слід передбачати розміщення майданчиків, розмір яких і відстані від них до житлових і громадських будинків треба приймати не менші ніж у таблиці 3.2. та додають, що оскільки згідно містобудівник умов і обмежень допускається забудова 80% земельної ділянки загальною площею 544 кв.м., то вільною для будівництва майданчиків залишається площа 104 кв.м., а згідно розрахунку позивачів для будівництва майданчиків необхідна земельна ділянка площею 280,5 кв.м., що не узгоджується з п.3.16 ДБН 360-92**.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що норми п.3.16 ДБН 360-92** стосуються житлової забудови при проектуванні житлових кварталів, житлових районів, житлових масивів, і жодним чином не окремого житлового будинку, що є логічним з огляду на інші положення ДБН в тому числі і п. 3.

Тому для влаштування дитячого майданчика та майданчика для відпочинку дорослих для проектованого будинку містобудівним розрахунком запропоноване суміщене використання найближчих існуючих дитячих майданчиків на прилеглій території, а також врахована наявність поблизу двох міських парків з дитячими та спортивними майданчиками в межах пішохідної доступності 500 м.

Щодо застосування до аналізованих документів вимог п.7.43 ДБН 360-92** експерт у висновку зазначив, що проект 10-поверхового 39-квартирногобудинку по АДРЕСА_1 відповідає вказаним вимогам, зокрема, з врахуванням листа автогаражного кооперативу «Дружба-4» від 23.02.2015р., згідно з яким на території вказаного кооперативу є можливість для перспективного влаштування 15 машиномісць для обслуговування проектованого багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про законність наказу департаменту містобудування Львівської міської ради №457 від 26.12.2013 року «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_14 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1».

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивачі та їх представники крім мотивів наведених в позовній заяві та апеляційній скарзі, в обґрунтування своїх вимог посилались на те, що об'єкт будівництва відноситься до IV категорії складності, оскільки знаходиться в межах історичного ареалу.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно частини 1 статті 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв.

В теорії права підстава позову визначається як обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Необхідність у зміні підстав позову настає тоді, коли в процесі розгляду справи встановлюється невідповідність між обставинами чи нормами права, якими обґрунтовано позов, і обставинами чи нормами, за якими вимога може бути задоволена.

Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи:

1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими;

2) доповнення фактичних чи правових підстав новими;

3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Таким чином, недопустимою є зміна підстав позову в суді апеляційної інстанції, а тому посилання позивачів та їх представників на необхідність віднесення об'єкта будівництва до IV категорії складності, оскільки такий знаходиться в межах історичного ареалу не можуть бути взяті до уваги.

Натомість суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року №557 «Про затвердження Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності» віднесення об'єкта будівництва до відповідної категорії складності здійснюється проектувальником і замовником.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Клас наслідків (відповідальності) об'єкта будівництва визначається згідно з вимогами ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» за рівнем можливих економічних збитків і (або) інших втрат, пов'язаних з припиненням експлуатації або втратою цілісності об'єкта.

До IV категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак:

1) розраховані на постійне перебування більш як 300 осіб та (або) періодичне перебування більше 500 осіб;

2) становлять можливу небезпеку для більш як 10000 осіб, які перебувають поза об'єктом;

3) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: можуть спричинити збитки в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів заробітних плат; можуть призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня; можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Юридичні та фізичні особи, які беруть участь у визначенні категорії складності об'єктів будівництва, несуть відповідно до закону відповідальність за порушення вимог цього Порядку.

Згідно національного стандарту визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва затвердженого наказом Мінрегіону України від 14.05.2013 року № 195 (далі - Стандарт) цей стандарт установлює вимоги та рекомендації щодо визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва (п.1.1). Цей стандарт призначено для застосування замовниками та проектувальниками; розробниками будівельних норм та стандартів; експертними організаціями; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного архітектурно-будівельного контролю (п.1.2).

Відповідно до п. 4.2 Стандарту проектування об'єкта будівництва, до складу якого входить декілька окремих будинків, будівель, споруд або лінійних об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури, потрібно здійснювати на підставі вихідних даних, у тому числі містобудівних умов і обмежень, на об'єкт будівництва в цілому.

При цьому категорію складності такого об'єкта будівництва визначають за усіма показниками таблиці А.1, розрахованими для об'єкта будівництва в цілому.

Згідно п. 4.3 клас наслідків (відповідальності) використовують для забезпечення надійності та конструктивної безпеки будинків, будівель, споруд, лінійних об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також будівельних конструкцій та основ.

Пунктом 4.4 встановлено, що клас наслідків (відповідальності) об'єкта будівництва визначають незалежно за кожною з наведених у таблиці 1 характеристикою можливих наслідків від відмови об'єкту:

- можлива небезпека для здоров'я і життя людей, які постійно перебувають на об'єкті;

- можлива небезпека для здоров'я і життя людей, які періодично перебувають на об'єкті;

- можлива небезпека для життєдіяльності людей, які перебувають зовні об'єкта;

- обсяг можливого економічного збитку;

- можливість втрати об'єктів культурної спадщини;

- можливість припинення функціонування об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури.

Клас наслідків (відповідальності) визначають для кожного будинку, будівлі, споруди або лінійного об'єкту інженерно-транспортної інфраструктури окремо. Клас наслідків (відповідальності) об'єкту будівництва встановлюють за найвищою характеристикою можливих наслідків, отриманих за результатами розрахунків. Для підвищення безпеки та надійності об'єкта будівництва попередньо визначений клас наслідків (відповідальності) може бути уточнений замовником та проектувальником.

Пунктом 4.5 визначено, що характеристики можливих наслідків є підставою для класифікації об'єктів будівництва по трьох класах наслідків (відповідальності) - СС1, СС2 та СС3 та п'яти категоріях складності - І, ІІ, ІІІ, ІV та V. Характеристики є загальними і обов'язковими для об'єктів будівництва і не залежать від їх функціонального призначення.

При цьому пропонується наступна схема урахування класу наслідків (відповідальності) СС-1; СС-2; СС-3:

- класу наслідків СС-1 відповідають І та ІІ категорія складності;

- класу наслідків СС-2 відповідають ІІІ та ІV категорія складності;

- класу наслідків СС-3 відповідає V категорія складності.

При цьому, враховуючи доводи позивача та вимоги Стандарту до ІV категорії складності з класом наслідків СС-2 відносять об'єкти будівництва, де при аварії чи виходу із ладу об'єкта будівництва можлива втрата об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

При цьому, в примітці 2 до Таблиці 1 п.4.5 Стандарту зазначено, що віднесення пам'яток культурної спадщини до національного та місцевого значення встановлюються відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Частиною 1 статті 3 вказаного вище Закону визначено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1760 об'єкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів національного значення або за рішенням відповідного центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини - щодо об'єктів місцевого значення.

Згідно п.14 цієї постанови усім пам'яткам у разі занесення до Реєстру присвоюються охоронні номери, що не можуть дублюватися.

Як підтверджується історико-містобудівним обґрунтуванням будівництва багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 цінні об'єкти культурної спадщини, яким присвоєні охоронні номери на ділянці відсутні, території пам'яток - відсутні, охоронні зони - відсутні.

На АДРЕСА_1 та в безпосередній близькості до об'єкта будівництва відсутні об'єкти культурної спадщини, які мають охоронні номери та занесені до реєстру об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема Декларацією про початок виконання будівельних робіт, що об'єкт будівництва відноситься до об'єктів будівництва ІІІ категорії складності.

З приводу позовної вимоги про скасування реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларації №599 від 13.06.2014р. про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

13.06.2014р. ІДАБК у Львівській області за №599 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1».

Згідно з п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, які належать до I - III категорій складності.

Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з ч.4 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об'єкта будівництва, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених частиною четвертою статті 34 вказаного Закону), містобудівних умов та обмежень (крім об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються), проектувальника, головного архітектора та/або головного інженера проекту, осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків декларація розглядається органом державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, передбаченому для її реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що вказані вимоги ч.4 ст.36 вказаного Закону забудовником було дотримано, в тому числі отримано містобудівні умови та обмеження.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що проект будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1 розроблений ПП «Універсал проект». Крім того, до матеріалів справи доданий висновок «Про інсоляційний режим в житловому будинку по АДРЕСА_2 до і після будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1», технічні висновки за результатами обстеження будинку по АДРЕСА_2 зроблені ПП ОСОБА_17. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради надала дозвіл на тимчасове порушення благоустрою при виконанні робіт із встановлення тимчасової огорожі та влаштування будівельного майданчика № 74 від 27.06.2012р. та дозвіл №174 від 04.12.2013 року.

З приводу доводів про порушення прав позивачів, останні в апеляційній скарзі зазначили, що є мешканцями сусідніх будинків. І вже виходячи з цього, позивачі мають право на користування прилеглою територією, дитячими майданчиками, парковочними місцями. Водночас проект нового будинку передбачає можливість використання мешканцями такого будинку цих територій для власних потреб. При цьому в жодний спосіб ні проектантами ні експертом не зроблено оцінки, чи є можливість використання наявних дитячих майданчиків, парковочних місць мешканцями новозбудованого будинку, чи не порушуються при цьому норми площ таких майданчиків відповідно до кількості мешканців.

Насправді, в суді доведено, що будівництво нового будинку не впливає на права мешканців існуючих суміжних житлових будинків.

Статтею 2 КАС установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт, має особа, якої він стосується.

Позиція щодо можливості оскарження індивідуального акта висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2014 року №21-231а14 та від 24.02.2015 року №21-34а15.

Як видно з матеріалів справи і суті спору, позивачі не є безпосередніми учасниками цих відносин, акти індивідуальної дії, які вони просять скасувати, їх не стосуються, дійсне порушення їх прав, свобод чи інтересів ними не доведено.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на наведене апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року в справі №813/142/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Т.В. Онишкевич

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 25.03.2016 року