Справа № 813/1328/13-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
за участю: секретаря судового засідання Ключник А.Ю.,

представників: позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_10,

відповідача - Багнюк Р.С., Бочарової О.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_13 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_14, про визнання протиправними дії та скасування припису,

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_13 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Інспекції та скасувати її припис від 12 жовтня 2012 року № 8с (далі - Припис) про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил.

Свої вимоги обґрунтував тим, що Інспекція не виявила факту самочинного будівництва об'єкта, істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм, порушення законних прав та інтересів інших осіб, а також обставин (умов) щодо неможливості усунення виявлених порушень без проведення демонтажу, зважаючи на наявність проекту виконання будівельних робіт. Послався також і на відсутність в Інспекції законних підстав для винесення Припису.

Суди встановили, що Інспекція провела позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил громадянином ОСОБА_13 за місцем його проживання у АДРЕСА_1, за наслідками якої склала акт від 12 жовтня 2012 року № 57 (далі - Акт). В Акті зазначила, що ОСОБА_13 у 2004 році виконав роботи з реконструкції квартири за місцем свого проживання у спосіб добудови гаража і житлової кімнати над ним без проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушив статті 7, 9, 27 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» та статтю 29 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування та забудову територій». Добудова зведена на земельній ділянці, що належить до земель м. Львова.

Виявлене правопорушення кваліфіковано як адміністративний проступок, передбачений частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), у зв'язку з чим було складено протокол про його вчинення від 12 жовтня 2012 року та Припис, яким вимагалось у 30-денний строк з дня отримання Припису демонтувати гараж та надбудову над ним, прибудовані до АДРЕСА_1.

Інспекція перевірила виконання вимог Припису та за результатами перевірки склала акт № 1с про невиконання цих вимог, розцінила ці дії як порушення підпункту «а» пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) та абзацу третього пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553.

За це правопорушення стосовно позивача складено протокол від 18 січня 2013 року № 1с про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 18842 КпАП, а уповноважена особа Інспекції постановою від 29 січня 2013 року № 1с/22-ф наклала на ОСОБА_13 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 29 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року, позов задовольнив: визнав дії Інспекції протиправними та скасував Припис.

Вищий адміністративний суд України постановою від 23 липня 2015 року скасував рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою касаційного суду, ОСОБА_13 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового правозастосування послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2015 року (справа № К/800/40174/14), у якій, на думку заявника, суд касаційної інстанції по-іншому застосував одні й ті самі норми матеріального права.

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про таке.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції посилаючись на статтю 38, частину четверту статті 41 Закону № 3038-VI, частину сьому статті 376 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю вправі здійснювати заходи з приводу дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати рішення з висновками про порушення законодавства в цій сфері діяльності, встановлювати механізм усунення порушень.

Зазначив також, що рішення органу державного архітектурно-будівельного контролю про демонтаж самовільно збудованого об'єкта не є обов'язковим до виконання, позаяк знесення таких об'єктів будівництва здійснюється в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наголосив суд і на тому, що припис про демонтаж самовільної добудови не зачіпає права і не вимагає виконання обов'язку, тому що реальне виконання такого припису можливе під судовим контролем, в рамках якого й будуть захищені права адресата припису.

У рішенні, наданому для порівняння, як видно з його змісту, спірні правовідносини також виникли у сфері регулювання містобудівної діяльності. У цій справі суд касаційної інстанції посилався на норми матеріального права, застосування яких оспорюється, і в межах конкретних обставин цієї справи дійшов висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю має право видавати приписи про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, може рекомендувати чи вимагати знесення самочинної добудови, вправі попередити особу, яка здійснила самовільну добудову, про право контролюючого органу домагатися знесення такої добудови в судовому порядку.

Відмінність цього рішення від оспореного полягає в тому, що в першому рішенні суд касаційної інстанції визнав припис про знесення добудови передчасним. Але при цьому не витлумачив норми права так, наче орган держаної архітектурно-будівельної інспекції не має повноважень рекомендувати чи вимагати знесення самовільної добудови.

З аналізу фактичних обставин кожної зі справ, характеру правовідносин, що склалися між сторонами у цих справах, убачається, що в них застосувалися одні й ті самі норми матеріального права, що регулюють відносини, пов'язані із випадками самовільного будівництва, які суд касаційної інстанції витлумачив і застосовував однаково та з урахуванням певних особливостей обставин кожної зі справ постановив різні за значенням, але подібні за змістом судові рішення.

З огляду на те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, в задоволенні заяви ОСОБА_13 слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_13 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков О.В. Кривенда

В.Л. Маринченко П.В. Панталієнко

О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін

О.О. Терлецький