Справа № 802/172/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/24684/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, третя особа: ФГ "Десна", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 року скасовано постанову суду першої інстанції. Прийнято нову постанову. Адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держземагентства у Вінницькій області №31-2-0.3-10307/2-14 від 25.11.2014 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) із земель сільськогосподарського призначення на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Вінницькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) із земель сільськогосподарського призначення на території Ворошилівської сільської ради у приватну власність.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, який є членом СФГ "Десна", 30.09.2014 року звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) із земель сільськогосподарського призначення на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району, Вінницької області, що знаходяться в користуванні СФГ "Десна". На цій земельній ділянці розташовані господарські будівлі та споруди, які на праві приватної власності належать СФГ "Десна".

Рішенням Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 25.11.2014 № 31-2-0.3-10307/2-14 позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) із земель сільськогосподарського призначення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції відносно того, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, не передбачених законом, що є підставою для скасування відповідного рішення.

Відповідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Варто зазначити, що п.7 ст.118 ЗК України чітко визначено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідач мотивує свою відмову, зокрема, посилаючись на те, що господарські будівлі та двори не відносяться до сільськогосподарських угідь, а для ведення фермерського господарства надавались господарські саме будівлі та двори, а не сільськогосподарські угіддя, що унеможливлює вирахувати земельну частку (пай).

Проте, по-перше, зазначені обставини, не передбачені законом як підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку колегії суддів, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав не передбачених законом, діяв з порушенням частини 2 статті 19 Конституції України, що є підставою для скасування відповідного рішення.

Відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розробку проектної документації, відповідач робить помилковий висновок щодо неможливості вирахування земельної частки (паю), оскілки у користування надавались «господарські будівлі та двори».

Колегія суддів зазначає, що наявність на спірній ділянці господарських будівель та споруд не змінюють фактичного статусу спірної землі як землі сільськогосподарського призначення. Таких земель, як «господарські будівлі та двори» законом не передбачено, а тому відповідні доводи відповідача також не спростовують належності спірної землі до земель сільськогосподарського призначення, що встановлено у цій справі. Отже, і твердження відповідача про неможливість вирахування земельної частки є помилковим. При цьому, має місце лише факт наявності будівель на спірній землі, проте, це не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проектної документації.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги згоду землекористувача - ФГ "Десна", позивач має право на одержання безоплатно у власність із раніше наданих у користування земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: