Справа № 825/400/16
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/400/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ул`яничеві М.В.,

за участю представника позивача Коваленка О.Ю., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Самойленка Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача в порядку, передбаченому пунктами 225, 237, 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту від 11.01.2013; визнати бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо залишення рапорту позивача про звільнення з військової служби за пунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» без задоволення (не вчинення дій, передбачених пунктами 225, 237, 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України) протиправною; зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 задовольнити рапорт позивача про звільнення з військової служби, звільнивши з військової служби за пунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.01.2013 між ним та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки. 08.02.2016 у зв`язку із закінченням строку контракту позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби, однак листом від 12.02.2016 йому було відмовлено в зв`язку з дією в державі особливого періоду. Зазначає, що станом на момент закінчення строку контракту та подачі рапорту особливий період, передбачений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не діяв, а тому підстави, які давали можливість продовження контракту понад встановлені строки відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали повністю та пояснили, що на сьогоднішній день триває особливий період, під час дії якого законодавством України не передбачено звільнення військовослужбовців з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 було укладено контракт від 11.01.2013 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки (а.с. 7-8).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2016 № 4 позивачу продовжено військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для визначення придатності проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладання нового контракту (а.с. 35).

08.02.2016 ОСОБА_2 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту (а.с. 36).

Листом від 12.02.2016 № 210 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача про переведення Збройних Сил України на умови функціонування в особливому періоді, а також роз`яснено підстави звільнення під час його дії.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу (частини перша та шоста статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Водночас, частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

За змістом положень абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, в Україні було оголошено часткову мобілізацію.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

З аналізу наведених правових норм слідує, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення дії особливого періоду.

Перелік обставин, на підставі яких можливо звільняти з військової служби військовослужбовця під час дії особливого періоду, визначений частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, вказаною статтею передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Таким чином, відповідачем правомірно не задоволено рапорт позивача про звільнення з військової служби, оскільки такої підстави, як закінчення строку дії контракту, для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду не передбачено вказаним Законом.

Крім того, підпунктом 2 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто, норма вказаного Положення пов`язує продовження дії контракту понад встановлений строк з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її проведення, як вважає позивач, що триває до оголошення демобілізації.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для звільнення позивача саме за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до оголошення демобілізації.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих