Справа № 2-а-247/10
Суддя: Маслюк Н. В.
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-247/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2010 р. м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: Головуючого - судді Маслюк Н.В.

при секретарі Дасюк Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі міста Чернігова про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання нарахувати недоплачену як «дитині війни» щомісячну державну соціальну допомогу та забезпечити її виплату,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2010р. ОСОБА_1 звертаючись до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова, просить визнати бездіяльність відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2008 рік - протиправною, зобов'язати здійснити перерахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та забезпечити відповідні виплати за 2008 рік.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона має статус «дитини війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Вказує, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими обмежуються виплати «дітям війни». Таким чином, сума невиплаченої державної соціальної допомоги за 2008 рік складає 1737 грн. 90 коп., при цьому позивач посилається на ОСОБА_2 України «Про державний бюджет України на 2008 рік», яким встановлюється прожитковий мінімум на відповідний період для осіб, які втратили працездатність.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позові зазначила, що розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить справу розглянути без участі представника.

Заповідачем надіслано письмові заперечення (а.с.12-13), в яких просить відмовити в задоволенні позову. Посилається, що в 2008 році підвищення до пенсії виплачувалось в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» і постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року і в межах фінансування. Зазначає, що позивачем пропущений встановлений п. 1 ст. 100 КАС України річний строк звернення до суду, в звязку з чим наполягає на відмові в задоволенні частини позовних вимог, за період, який передує річному строку звернення з адміністративним позовом.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту встановлюються Законом України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004 (із змінами та доповненнями ). ОСОБА_2 гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і соціальної підтримки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитина війни особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менш 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється дитиною війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 231580 (а.с.5).

>¦

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та і інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і підвищується у звязку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Згідно п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Відповідне рішення Конституційного України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки за положеннями ч.2 ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто з 22.05.2008 року. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2008 по 22.05.2008 року - протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечення її виплати за період з 01.01.2008 по 22.05.2008 року не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на підвищення пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.05.2008 р. - з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України.

Згідно частини 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про розмір пенсії та отримуваної щомісячної соціальної державної допомоги позивачу було відомо, оскільки отримував пенсію щомісячно, однак до суду за захистом прав звернулася лише 04 січня 2010 року, пропустивши річний строк, передбачений ст. 99 КАС України. Позивач в своєму адміністративному позові не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду і не надає жодного доказу на підтвердження причин поважності пропуску зазначеного строку. Таким чином, суд вважає, що відсутні поважні причини пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. У своїх письмових запереченнях представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог, за період, який передує річному строку звернення з адміністративним позовом, в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Беручи до уваги, що відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, а позивач в адміністративному позові цей строк поновити не просить, поважних причин пропуску строку не зазначає, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог позивача з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року слід відмовити в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 11, 17, 69-71, 99, 100, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, Конституцією України, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-пр/2008, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі, особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Суддя Новозаводського

районного суду м. Чернігова Н.В.МАСЛЮК