Справа № 804/13898/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/20415/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровської області до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення, за касаційною скаргою Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровської області (далі - ТУ ДСА) звернулось з позовом до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відділення Фонду) в якому, з у рахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 20 серпня 2014 року № 208 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - спірне рішення), згідно з яким позивачу не прийнято до відшкодування витрати у розмірі 21376,65 гривень та накладено штраф - 10688,33 гривень (далі - спірні витрати).

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що у відповідача не було правових підстав для не прийняття до відшкодування спірних коштів і накладення на позивача штрафних санкцій, а тому ТУ ДСА просило про задоволення позову.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року, позов задоволено частково, визнано протиправним спірне рішення в частині витрат, які не підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі 5140,80 гривень та штрафу у розмірі 2570,40 гривень. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності дій ТУ ДСА щодо виділення путівки на санаторно-курортне лікування члену сім'ї застрахованої особи, яка працює на цьому підприємстві - працівнику органів внутрішніх справ України на загальних підставах та на умовах, встановлених Порядком отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 12, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 квітня 2009 року за № 339/16355 (далі - Порядок № 12, в редакції спірного періоду), оскільки останній є особою, застрахованою в системі загальнообов'язкового соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що відділенням Фонду проведена перевірка правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) позивачем за період з 1 липня 2013 року по 1 липня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 1 серпня 2014 року № 256 (далі - акт) в якому, крім іншого, зазначено про неправомірне використання коштів Фонду на надання соціальних послуг у сумі 5140,80 гривень за виділення путівки на санаторно-курортне лікування № 814 до санаторію «Джерельний» члену сім'ї працівника ТУ ДСА - ОСОБА_4, оскільки останній проходить службу в органах внутрішніх справ України і не є застрахованою особою у розумінні Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон № 2240-ІІІ, чинний в період спірних правовідносин).

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято спірне рішення про повернення коштів Фонду та накладення штрафних санкцій.

Так, правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон № 2240-ІІІ.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 20 зазначеного Закону кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, спрямовуються на фінансування санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованих осіб і членів їх сімей, позашкільне обслуговування, у тому числі придбання дитячих новорічних подарунків.

Умови отримання застрахованими особами і членами їх сімей (а також особами, які навчаються у вищому навчальному закладі) санаторно-курортного лікування, сплаченого за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» визначає Порядок № 12.

Відповідно до приписів абзаців 1, 2 пункту 4.9 Порядку № 12 комісією (уповноваженим) із соціального страхування приймається рішення про виділення путівки (путівок) згідно з медичними показаннями для спільного санаторно-курортного лікування чоловіка, дружини, які працюють на цьому підприємстві та перебувають у шлюбі, або їх дітей віком від 4 до 18 років, у тому числі для члена сім'ї (дружини або чоловіка), який працює на іншому підприємстві і є застрахованою особою, та члена сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі з денною формою навчання.

Путівка члену сім'ї, який працює на іншому підприємстві (навчається у вищому навчальному закладі з денною формою навчання), видається за умови надання довідки з місця його основної роботи (навчання) про те, що він не користувався цією соціальною послугою протягом календарного року.

При цьому, за визначенням пунктів 2, 6 частини 1 статті 2 Закону № 2240-ІІІ застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Найманий працівник - фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи.

В свою чергу, згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 2240-ІІІ особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Таким чином, виходячи зі змісту приписів наведених вище правових норм Закону № 2240-ІІІ і положень Порядку № 12 колегія суддів дійшла висновку, що санаторно-курортне лікування членів сім'ї застрахованої особи, зокрема чоловіку, може здійснюватись за рахунок коштів Фонду за умов, якщо вони перебувають у шлюбі та працюють на одному підприємстві або якщо член сім'ї працює на іншому підприємстві, однак є застрахованою особою, тобто має право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням і сплатив страхові внески до Фонду.

Разом з тим, розглядаючи справу суди не перевірили наявність вищевказаних умов, за яких ОСОБА_4 могли бути надані соціальні послуги за рахунок коштів Фонду у вигляді виділення йому путівки на санаторно - курортне лікування.

Зокрема, судами встановлено, що ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_5, яка є застрахованою особою і працює у позивача, натомість ОСОБА_4 не працює в ТУ ДСА і проходить службу в органах внутрішніх справ України.

Пунктом 1 Порядку оплати санаторно-курортного лікування та відпочинку в Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 вересня 2005 року № 803, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2005 року за № 1175/11455 (далі - Порядок № 803) встановлено, що на санаторно-курортне лікування на підставі медичних показань та за відсутності протипоказань направляються зокрема, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх дружина або чоловік та діти до 18-річного віку.

Пунктами 2, 3 цього ж Порядку також передбачено, що вартість санаторно-курортної путівки в кожний Медичний реабілітаційний центр (далі - МРЦ) та Лікарню відновного лікування (далі - ЛВЛ) МВС України розраховується керівником лікувального закладу (МРЦ, ЛВЛ) на весняно-літній та осінньо-зимовий період відповідно до фактичних витрат на їх утримання та подається на погодження в Департамент медичного забезпечення та реабілітації (далі - ДМЗР МВС України) МВС України та Департамент фінансових ресурсів та економіки МВС України і затверджується Міністерством внутрішніх справ України.

Вартість санаторно-курортної путівки може змінюватись протягом року в разі змін цін на товари, комунальні послуги та енергоносії.

Оплата санаторно-курортних путівок у МРЦ та ЛВЛ МВС України здійснюється МВС України через фінансові підрозділи МРЦ та ЛВЛ відповідно до затвердженої МВС України вартості. Зазначені кошти зараховуються до спеціальних реєстраційних рахунків МВС України, які відкриті в органах Державного казначейства України.

Отже, санаторно-курортне лікування ОСОБА_4, якому таке надано за рахунок коштів Фонду, здійснюється також і за рахунок коштів Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не повно встановлені обставини справи і не враховані наведені вимоги законодавства, зокрема, не з'ясовано, чи мав право ОСОБА_4 на отримання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду, з огляду на те, що він є членом сім'ї застрахованої особи, однак не працює з нею на одному підприємстві, а тому для правильного розгляду справи судам необхідно встановити, чи є він найманим працівником і (або) застрахованою особою у розумінні Закону № 2240-ІІІ з перевіркою того чи сплачувались ним відповідні страхові внески.

Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало