Справа № 825/3135/15-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ К/800/53700/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області, в якому просив визнати протиправним наказ Талалаївського районного суду Чернігівської області № 27 від 11 серпня 2015 року та дії в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. про звільнення ОСОБА_2 з посади судді цього суду згідно поданої заяви про відставку, та її задоволення Верховною Радою України та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області; зобов'язати привести наказ Талалаївського районного суду Чернігівської області №27 від 11 серпня 2015 року про звільнення судді Бабича О.І. у відповідність до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 3 статті 30 Закону України «Про державну службу», зазначивши: «Суддю Талалаївського районного суду Чернігівської області Бабича О.І. звільнити із займаної посади у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі, стаж державної служби ОСОБА_2 станом на …2015 року становить 41 рік 05 місяців 00 днів. Після пред'явлення довідки до порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійному фонду України в Талалаївському районі провести виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних посадових окладів ОСОБА_2, як такому, що має стаж державної служби станом на день звільнення понад 40 років».

15 вересня 2015 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, в яких просив суд зобов'язати в.о. голови Талалаївського районного суду скасувати наказ №27 від 11 серпня 2015 року.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 30 травня 2014 року він звернувся із заявою до Верховної Ради України, Вищої ради юстиції про звільнення з роботи. 16 серпня 2014 року припинились його трудові відносини, оскільки позивачу виповнилось 65 років. У зв'язку з бездіяльністю Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області тільки 16 липня 2015 року Постановою Верховної Ради України №636-VIII він був звільнений з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області відповідно пункту 9 статті 126 Конституції України. 11 серпня 2015 року наказом в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. №27 позивача звільнено з посади судді згідно поданої заяви про відставку та її задоволення Верховною Радою України. Позивач вважає, що зазначене вище рішення в.о. голови суду Тіщенко Л.В. протиправним, оскільки ним були порушені вимоги статті 126 Конституції України, тобто підстави звільнення судді на отримання статусу «суддя у відставці», як за новою редакцією Закону України, так і старою «Про судоустрій і статус суддів», чим звужено його існуючі права і свободи.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а за справою ухвалити нове рішення, яким зобов'язати голову Талалаївського районного суду Чернігівської області зазначити в наказі про звільнення «…відрахувати зі штату Талалаївського районного суду Чернігівської області суддю Бабича О.І., звільненого з посади судді Верховною Радою України (постанова) №636-VІІІ від 16 липня 2015 року у зв'язку з виходом у відставку», страховий стаж якого становить 49 років 21 місяці 14 днів. Відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», після пред'явлення довідки про заробітну плату провести виплату ОСОБА_2 вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою. Призначити щомісячне грошового утримання судді, виходячи із довідки про заробітну плату. Визнати незаконним наказ Талалаївського районного суду Чернігівської області №27 від 11 серпня 2015 року №27 від 11 серпня 2015 року, та дії в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В про звільнення судді Талалаївського районного суду Чернігівської області Бабича О.І. з посади судді згідно поданої заяви про відставку та задоволення її Верховною Радою України, та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрація України в Чернігівській області.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працював суддею Талалаївського районного суду Чернігівської області.

30 травня 2014 року позивач звернувся із заявами до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції, в яких просив звільнити його з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Рішенням Вищої ради юстиції від 18 червня 2015 року №19/0/15-15 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 16 липня 2015 року №636-VIII позивача звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. «Про звільнення судді Бабича О.І.» від 11 серпня 2015 року №27 звільнено суддю Талалаївського районного суду Чернігівської області Бабича О.І. з посади судді з 11 серпня 2015 року у зв'язку з поданням ним заяви про відставку та її задоволенням Верховною Радою України відповідно до постанови «Про звільнення суддів» від 16 липня 2015 року № 636-VIII.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для скасування наказу Талалаївського районного суду Чернігівської області «Про звільнення судді Бабича О.І.» від 11 серпня 2015 року № 27 відсутні.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Водночас, звільнення судді відбувається за наявності відповідного стажу роботи, який визначено у частині першій статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також подання суддею заяви, яка є підтвердженням справжнього і вільного (без стороннього впливу чи примусу) волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

Відповідно до статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на день винесення оскаржуваного наказу) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно статті 120 зазначеного Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається, зокрема статтею 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Регламентом Верховної Ради України, якими передбачено, що питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оскаржуваний наказ Талалаївського районного суду Чернігівської області №27 від 11 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 є таким, що відповідає вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки був виданий виконуючим обов'язки голови суду Тіщенко Л.В. на підставі чинної Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 16 липня 2015 року №636-VIII. А тому доводи позивача про необхідність зазначення в цьому наказі підставою його звільнення - досягнення граничного віку перебування на державній службі є безпідставними.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16 липня 2015 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій також було правомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про здійснення на його користь виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на час звільнення позивача з посади судді були відсутні правові підстави для нарахування та виплати йому такої допомоги.

Що ж стосується заявленої ОСОБА_2 до суду касаційної інстанції нової позовної вимоги стосовно призначення йому щомісячного грошового утримання судді, виходячи із довідки про заробітну плату, то вона не підлягає задоволенню відповідно до частини третьої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: А.Ф. Загородній

В.М. Кочан