Справа № 2а/0470/14737/12
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ К/800/52006/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства проектно-вишукувальний конструкторсько-технологічний інститут «Криворізький будпроект» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства проектно-вишукувальний конструкторсько-технологічний інститут «Криворізький буд проект» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування пунктів вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року Державне підприємство проектно-вишукувальний конструкторсько-технологічний інститут «Криворізький будпроект» (далі - ДП ПВКТІ «Криворізький будпроект», Підприємство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (далі - ДФІ в Дніпропетровській області), у якому просило визнати нечинними та скасувати:

- пункт 2 вимоги про усунення порушень від 30 липня 2012 року № 17/2239 (далі - Вимога №17/2239) про вжиття заходів щодо надходження доходів в сумі 7 480,33 грн. внаслідок застосування індексу кошторисної вартості проектно-вишукувальних робіт у заниженому розмірі.

- пункт 3 Вимоги № 17/2239 про відшкодування в повному обсязі зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 15 490,0 грн. внаслідок застосування при визначенні розміру заробітної плати директора підприємства коефіцієнту трудової участі, не передбаченого умовами укладеного контракту.

- пункту 4 Вимоги № 17/2239 про відшкодування в повному обсязі зайвого нарахування та виплати відпускних в сумі 3 145,24 грн. внаслідок визначення тривалості щорічної відпустки керівнику підприємства у завищеному розмірі.

- пункту 5 Вимоги № 17/2239 щодо відшкодування в повному обсязі зайвого нарахування та перерахування внесків до державних цільових фондів в загальній сумі 4 276,54 грн., які виникли внаслідок встановлення попередніх двох порушень в частині зайвого нарахування та виплати заробітної плати в розмірі 18 635,24 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Підприємство звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ДП ПВКТІ «Криворізький будпроект» за період з 1 липня 2010 року по 29 лютого 2012 року складено акт від 26 червня 2012 року № 24/043 (далі - Акт ревізії).

На підставі зафіксованих в Акті ревізії даних та з метою усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення у подальшому, ДФІ в Дніпропетровській області винесено Вимогу №17/2239.

У пункті 2 Вимоги № 17/2239 зазначено про зобов'язання позивача вжити заходів щодо надходження доходів у сумі 7 480,33 грн. внаслідок застосування індексу кошторисної вартості проектно-вишукувальних робот у заниженому розмірі шляхом проведення претензійно-позовної роботи з ЗАТ «Криворіжіндустрбуд» та надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства у сумі 7 480,33 грн., в тому числі особами, винними у недоотриманні доходів, відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до змісту пункту 3 Вимоги № 17/2239 позивача зобов'язано відшкодувати в повному обсязі зайве нарахування та виплату заробітної плати на суму 15 490,0 грн. внаслідок застосування при визначенні розміру заробітної плати директора підприємства коефіцієнту трудової участі, не передбаченого умовами укладеного контракту шляхом внесення винною особою коштів на розрахунковий рахунок Підприємства або утримання із заробітної плати на підставі поданої заяви, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих витрат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

Згідно з пунктом 4 Вимоги № 17/2239 Підприємству необхідно відшкодувати в повному обсязі зайве нарахування та виплату відпускних в сумі 3 145,24 грн. внаслідок визначення тривалості щорічної відпустки керівнику підприємства в завищеному розмірі шляхом внесення винною особою коштів на розрахунковий рахунок підприємства або утримання із заробітної плати на підставі поданої заяви, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих витрат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

У пункті 5 Вимоги № 17/2239 позивача зобов'язано відшкодувати в повному обсязі нарахування та перерахування внесків до державних цільових фондів в загальній сумі 4 276,54 грн., які виникли внаслідок встановлених порушень в частині зайвого нарахування та виплати заробітної плати в загальній сумі 18 635,24 грн. шляхом проведення коригування зайво нарахованих та перерахованих внесків у обліку та звітності, проведення відповідних взаємозвірок, повернути зайво сплачені кошти в сумі 4 276,54 грн., або зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

Не погоджуючись із вищенаведеними вимогами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорювані пункти 2-5 Вимоги № 17/2239 є необґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виявлені в ході перевірки та зафіксовані в Акті ревізії порушення Підприємством вимог законодавства, з метою усунення яких відповідач прийняв оспорювані пункти 2-5 Вимоги № 17/2239, не спростовані позивачем, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому вказані вимоги є обґрунтованими і скасуванню не підлягають.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, проте вважає помилковими мотиви, з яких у задоволенні позову ДП ПВКТІ «Криворізький будпроект» відмовлено, з огляду на таке.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, ДФІ в Дніпропетровській області у пунктах 2, 3, 4, 5 пред'явила позивачу вимоги про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувані пункти 2, 3, 4, 5 Вимоги № 17/2239 вказують на виявлені збитки, їхній розмір та відшкодування.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14), від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), від 21 квітня 2015 року (справа № 21-76а15), від 10 лютого 2015 року (справа № 21-632а14) і колегія суддів бере її до уваги.

Відповідно до частини другої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у скасуванні пунктів 2-5 Вимоги № 17/2239.

Водночас, не дивлячись на помилковість мотивів, з яких суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, рішення цього суду по суті спору є правильними, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 2201, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства проектно-вишукувальний конструкторсько-технологічний інститут «Криворізький будпроект» відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.