Справа № 807/769/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. Справа № 876/1401/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2015 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про 1) визнання неправомірними дій ДФС України стосовно вчасного невидання наказу про прирівняння грошового забезпечення позивача в відрядженні до аналогічної офіцерської посади в ДФС України; 2) зобов'язання ДФС України видати наказ, яким прирівняти грошове забезпечення позивача в розмірі 10246,42 грн. згідно довідки про грошове забезпечення № 52 від 07 квітня 2010 року до аналогічної офіцерської посади в ДФС України як цього вимагає ч. 10 ст. 43 Закону України № 2262; 3) зобов'язання ДФС України наказ про прирівняння грошового забезпечення позивача у відрядженні до аналогічної офіцерської посади в податковій міліції ДФС України надіслати позивачу та ГУ ПФУ у Закарпатській області для виконання.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в частині вимог пунктів 1 та 2 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що у провадженні цього адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії залишено без розгляду у зв'язку із тим, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (стаття 155 частина 1 пункт 9 КАС України).

Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалою від 20 жовтня 2015 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року скасовано, а дану справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, 25 червня 2015 року ОСОБА_1 знову звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної фіскальної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просив суд: 1) визнати неправомірними дії ДФС України стосовно вчасного невидання наказу про прирівняння його грошового заробітку у відрядженні до аналогічної офіцерської посади в податковій міліції ДФС України; 2) зобов'язати ДФС України видати наказ, яким прирівняти його грошове забезпечення в розмірі 10246,42 грн., згідно довідки про грошове забезпечення № 52 від 07 квітня 2010 року до аналогічної офіцерської посади податкової міліції ДФС України, як цього вимагає частина десята статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; 3) зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області провести виплату пенсійного забезпечення з березня 2015 року в повному обсязі, відповідно до Закону, із грошового заробітку за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням на пенсію 15 лютого 2010 року. (а.с.а.с. 103-106).

25 червня 2015 року суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Гебеш С.А. відкрив провадження в даній адміністративній справі № 807/1233/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії (а.с.а.с. 107, 108).

Відповідно до статті 155 частини 1 пункту 3 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що предмет і підстави позовів в адміністративних справах за №№ 807/769/15 та 807/1233/15 у частині позовних вимог, які зазначені позивачем у пунктах 1 та 2 прохальної частини позовної заяви (адміністративна справа № 807/769/15), а саме: 1) визнання неправомірними дій ДФС України стосовно вчасного невидання наказу про прирівняння грошового забезпечення позивача в відрядженні до аналогічної офіцерської посади в ДФС України; 2) зобов'язання ДФС України видати наказ, яким прирівняти грошове забезпечення позивача в розмірі 10246,42 грн. згідно довідки про грошове забезпечення № 52 від 07 квітня 2010 року до аналогічної офіцерської посади в ДФС України як цього вимагає ч. 10 ст. 43 Закону України № 2262 є аналогічними предмету та підставі позову, що були заявлені у справі № 807/1233/15.

Відповідно до супровідного листа від 11 лютого 2016 року (а.с. 102) адміністративна справа за № 807/1233/15 станом на 11 лютого 2016 року розглянута не була.

Таким чином, станом на час постановлення ухвали про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в частині вимог пунктів 1 та 2 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії без розгляду з підстав, що встановлені статтею 155 частиною 1 пунктом 3 КАС України право позивача на доступ до правосуддя не порушене, оскільки вимоги пунктів 1 та 2 прохальної частини позовної заяви (адміністративна справа № 807/769/15) є предметом адміністративного позову в іншій адміністративній справі (№ 807/1233/15), що знаходиться на розгляді Закарпатського окружного адміністративного суду.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що норма статті 155 частини 1 пункту 3 КАС України є імперативною і у суду існує обов'язок, при наявності цієї підстави, залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 155, 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі № 807/769/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 22 березня 2016 року.