Справа № 146/229/16-а
Суддя: Семко Г. В.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/229/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р. смт Томашпіль

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Семко Г.В., при секретарі Козачук Н.П., з участю представника УПСЗН Продана О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі позовну заяву ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, третя особа управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, відновленн6я виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови суду, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, третя особа управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови суду.

Даний позов обґрунтований наступним. Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.03.2014 р. яка набрала законної сили 30.04.2014 р. задоволено позовні вимоги, визнано неправомірними дії УПСЗН Томашпільської РДА Вінницької області щодо виплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області провести ОСОБА_2 перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити недоотриману допомогу, як застрахованій особі за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік по час припинення виплати такої допомоги у відповідності до Закону України від 18 січня 2001 року №2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат.

Далі позивачка подала до відділу примусового виконання рішень суду управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області виконавчий лист про примусове виконання постанови суду від 03.03.2014 р.

На стадій виконання постанови УПСЗН Томашпільської РДА зроблено перерахунок суми невиплаченої їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка складає 26496,73 грн., однак ця сума допомоги виплачена не була.

4 березня 2015 року позивачка отримала з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Вінницькій області копію постанови від 18.12.2014 р. про закінчення виконавчого провадження. Дана постанова обґрунтовується тим, що ЗУ « про державний бюджет України» видатків для виконання рішень суду не передбачено.

Відділом примусового виконання рішень до Томашпільського районного суду було направлено подання про зміну способу та порядку виконання рішення суду, яке було задоволено, однак ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. скасовано ухвалу Томашпільського районного суду та постановлено нову, якою відмовлено в задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення.

Разом з тим, позивачка зазначає, що не виконання рішення суду через відсутність коштів у боржника суперечить як законодавству України так і міжнародному прав, тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суджу та просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.06.2014 р. за виконавчим листом № 2-а/146/17/14, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області від 26.05.2014 р. Скасувати вказану постанову головного державного виконавця та відновити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, однак направила на адресу суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.

Представник ДВС в судове засідання не з»явився, однак державний виконавець Сінгаєвська О.М. направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечення проти позову згідно якого в задоволенні позову просить відмовити оскільки вважає, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вчинені відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в межах наданих повноважень.

Представник УПСЗН Томашпільської РДА Вінницької області Продан О.О. в судовому засіданні щодо вирішення позову покладається на розсуд суду. Зокрема пояснив, що якщо в резолютивній частині постанови та в виконавчому листі зазначено - «стягнути кошти», то дану постанову виконує органи казначейської служби, якщо «виплатити» то Управління праці та соціального захисту населення.

Суд, заслухавши пояснення представника УПСЗН Томашпільської РДА, дослідивши надані заяви та матеріали справи, прийшов до такого висновку.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з преамбулою Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Як передбачено ст.17 цього Закону, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно частини 1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно постанови Томашпільськогго районного суду Вінницької області у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області щодо виплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області провести ОСОБА_2 перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити недоотриману допомогу, як застрахованій особі за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік по час припинення виплати такої допомоги у відповідності до Закону України від 18 січня 2001 року №2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат.

26.05.2014 р. Томашпільським районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист № 2-а /146/17/14 на примусове виконання вказаної постанови.

Постановою старшого державного виконавця Сінгаєвської О.М. від 04.06.2014 р. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а /146/17/14 від 26.05.2014 р.

Як вбачається з листа начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС позивачці здійснено перерахунок допомоги згідно рішення суду, сума перерахованих коштів становить 26496,73грн. Однак виплата коштів буде проведена після надання фінансування.

18.12.2014 року головний державний виконавець Сінгаєвська О.М. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/146/17/14 виданого 26.05.2014 року.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р (зі змінами та доповненнями), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. - п.п.6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», передбачає, що державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.11, ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює, зокрема, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець; начальник відділу, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов»язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно п.6 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах.

Системний аналіз правовідносин та нормативно-правових актів, що їх регулюють, свідчить, що підстави для закінчення виконавчого провадження, на які посилається державний виконавець в своїй постанові про закінчення виконавчого провадження, цими нормами не передбачені.

В зв'язку з цим постанова суду залишилась невиконаною, що перешкоджає повторному її пред'явленню до виконання, чим грубо порушуються права стягувача.

Слід відмітити, що Європейський Суд у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважує, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм українського законодавства та європейської судової практики, суд вважає, що рішення суду виконано не було, а відсутність у боржника грошових коштів не може бути поважною причиною для невиконання судового рішення та призводить до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Оскільки державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Вінницькій області під час виконання виконавчого листа № 2-а /146/17/14 від 26.05.2014 р. Томашпільського районного суду не достатньо здійснено заходів, необхідних для виконання рішення суду, 18.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 43546489 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-а/146/17/14 виданого 26.05.2014 р., але не вжито в повному обсязі заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», не встановлено наявності коштів на рахунках боржника та його платоспроможності виконати рішення суду, відсутнє звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку та розстрочку виконання, не забезпечено права позивача на своєчасні та в повному обсязі вчинені виконавчі дії, таким чином необхідно визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, - неправомірними, а постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2014 р. незаконною і скасувати.

Разом з тим суд вважає, що вимога про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а /146/17/14 від 26.05.2014 р. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV ( 606-14 ) можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

При цьому суд виходить з того, що скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для його відновлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 714, 111, 112, 122, 159, 163 КАС України, ЗУ «про виконавче провадження», -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а/146/17/14, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 26.05.2014 р

Скасувати як незаконну постанову головного державного виконавця Сінгаєвської О.М. серії ВП № 43546489 про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2014 р.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Томашпільський районний суд протягом десяти днів.

Суддя: Г.В. Семко