Справа № 2а-7305/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2016 р. м. Київ К/800/57929/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №2а-7305/12/2670 за позовом Державної фінансової інспекції України до Міністерства оборони України про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року Державна фінансова інспекція України звернулась з позовом до Міністерства оборони України про зобов'язання виконати пункт 3 вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України № 31-14/912 від 19 вересня 2011 року, а саме в порядку визначеному ст.ст.130-136 КЗпП України відшкодувати за рахунок винних осіб збитки у сумі 571 687,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2012 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено. Зобов'язано Міністерство оборони України виконати п.3 вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України № 31-14/912 від 19 вересня 2011 року та відшкодувати за рахунок винних осіб збитки у розмірі 571 687,00 грн.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, Міністерство оборони України звернулось з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п.2.22 Плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ України на I квартал 2011 року та на підставі направлень на проведення перевірки, у період з 30.03.2011 по 11.08.2011 службовими особами ГоловКРУ України проведено планову перевірку окремих питань дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні Міністерством оборони України закупівель за період з 01.04.2010 по 01.04.2011.

За наслідками перевірки складено акт від 11.08.2011 р. № 31-21/20.

В ході проведення перевірки, серед іншого, було встановлено порушення відповідачем вимог п.6 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 17 жовтня 2008 року, внаслідок чого останнім було здійснено закупівлю легкових автомобілів багатоцільового призначення "УАЗ-315195-030" та "УАЗ-315195-030М" за завищеними цінами не у виробника - ВАТ "Ульяновський автомобільний завод" чи в офіційного дистриб'ютора виробника - ТОВ "Автомобільна компанія "Укравтоторг", а у дилера офіційного дистриб'ютора виробника - іноземного підприємства "Торговий дім "Автоцентр Харків", чим завдано збитків у розмірі 571687,00 грн.

На підставі акту №31-21/20, позивачем надіслано на адресу Міністерства оборони України вимогу від 19.09.2011 р. №31-14/912, пунктом 3 якої відповідача зобов'язано відшкодувати за рахунок винних осіб збитки у розмірі 571687,00 грн. та надати ГоловКРУ України вичерпну інформацію про вжиті ним заходи з усунення недоліків разом з копіями документів, що підтверджують усунення порушень, у строк до 20.10.2011 р.

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимоги, ГоловКРУ України 23.12.2011 р. було складено вимогу № 31-14/1026, якою Міністерство оборони України повторно зобов'язано відшкодувати збитки у розмірі 571 687,00 грн. та проінформувати про таке відшкодування ГоловКРУ України у строк до 25.01.2012 р.

З огляду на те, що Міністерством оборони України не вжито заходів для відшкодування збитків, виявлених ревізією, ДФІ України звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ДФІ України до Міністерства оборони України про зобов'язання виконати п.3 вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Між тим, суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ДФІ, оскільки відповідачем в порушення вимог пункту 6 Положення №921 було укладено договір на придбання легкових автомобілів багатоцільового призначення "УАЗ-315195-030" та "УАЗ-315195-030М" не у виробника або його офіційного представника (дилера, дистриб'ютора), а у дилера дистриб'ютора виробника, який не являється офіційним представником самого виробника, чим було завдано збитків у розмірі 571687,00 грн.

Водночас, колегія судді зазначає, що під час розгляду справи судами не було звернуто увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Перевірка державних закупівель полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання підконтрольними установами законодавства про державні закупівлі та проводиться органами державної контрольно-ревізійної служби на всіх стадіях державних закупівель. Результати перевірки державних закупівель викладаються в акті.

Порядок проведення перевірок державних закупівель визначається Головним контрольно-ревізійним управлінням України.

У відповідності до п.17 цього Порядку проведення перевірок державних закупівель органами державної контрольно-ревізійної служби, затвердженого наказом ГоловКРУ від 26.06.2007 року № 136, з метою попередження порушень у сфері державних закупівель органи ДКРС мають право аналізувати документи комітету з конкурсних торгів на будь-якій стадії їх складання та за результатами такого аналізу, у разі встановлення порушень, пред'являти вимоги щодо усунення виявлених порушень відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні".

Згідно з приписами пунктів 1, 7, 10 статті 10 зазначеного Закону, Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право: перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням встановлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

У справі, що розглядається, ГоловКРУ пред'явило вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 28 жовтня 2014 року та від 17 лютого 2015 року (справи №№ 21-462а14, 21-4а15 відповідно).

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, але з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: