Справа № 802/189/16-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 березня 2016 р. Справа № 802/189/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представників позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Калинчука С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в зв'язку з неправомірними діями державного виконавця, відповідачем протиправно, на думку позивача, винесено постанови про накладення штрафів та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2016р. адміністративний позов в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 48454656 від 06 листопада 2015 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 170 грн. залишено без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснення, надані в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні адміністративного позову посилаючись на подані письмові заперечення (а.с. 27, 28).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2015 року державним виконавцем Гевко Оленою Миколаївною органу державної виконаквої служби Мурованокуриловецького управління юстиції, за заявою ФОП ОСОБА_4, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 139/974/14-ц, виданого 10.07.2015р. Мурованокуриловецьким районним судом про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнити нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено строк на його добровільне виконання до 28 серпня 2015 року.

27 серпня 2015 року ОСОБА_3 на адресу відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції подано заяву (а.с. 38), в якій повідомлено ВДВС, що боржник в добровільному порядку виконав рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 03.02.2015р. та додано підтверджуючі документи. Факт одержання відділом державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції вказаної заяви підтверджується наявністю штемпеля вхідної кореспонденції ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ (а.с.38).

В подальшому, в.о. начальника ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ Гевко О.М. винесено попередження (а.с. 44) в якому зазначено, зокрема, що 26.08.2015р. до відділу ДВС надійшла заява боржника ОСОБА_3 про самостійне виконання рішення суду та попереджено ОСОБА_3 про заборону користування нежитловими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

28 серпня 2015 року державним виконавцем було сформовано та вручено боржнику повідомлення про те, що 31 серпня 2015 року о 11 год. 00 хв. за місцем знаходження нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, буде перевірено стан виконання виконавчого документа.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_7 (а.с. 46), датовані 31.08.2015р., який являється директором ПП "Будма", в змісті яких вказано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не користуються приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Майно належне їм за вказаною адресою відсутнє. Також зазначив, що підтверджує ту обставину, що даним приміщенням ПП "Будма" користується і все майно, що знаходиться в ньому належить ПП "Будма" і ключі від приміщень знаходяться у нього.

31 серпня 2015 року з виходом на місце державним виконавцем складено акт (а.с. 47). Як слідує зі змісту даного акту: "При перевірці самостійного виконання боржником - ОСОБА_3 рішення Мурованокуриловецького районного суду було встановлено, що двері нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 закриті. Директор ПП "Будма" ОСОБА_7 пояснив, що цим приміщенням користується ПП "Будма", все майно належить ПП "Будма". Майна належного ОСОБА_3 даних приміщеннях немає".

02 вересня 2015 року державним виконавцем Гевко О.М. винесено постанову по ВП № 48454656 про передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 49).

4 вересня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Цубером М.М. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження № 48454656 (а.с. 54).

07.10.2015р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Цубером М.М. складено акт (а.с. 55), в якому зазначено: "З виїздом за адресою АДРЕСА_1 встановлено в нежитловій будівлі за вищевказаною адресою відсутнє майно, яке належить боржнику ОСОБА_3. Зі слів боржника ОСОБА_3 дані приміщення звільнені у добровільному порядку ще до судового рішення про звільнення нежитлових приміщень. На даний час у даній будівлі відсутнє будь-яке майно боржника".

08 жовтня 2015 року начальником Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сусковим А.О. направлено запит № 769/02.2-27/4 на адресу Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 62).

19 жовтня 2015 року листом № 02-13/665 Мурованокуриловецька селищна рада повідомила, зокрема, що ОСОБА_3 фактично не вивільнив приміщення і продовжує використовувати частину нежитлових приміщень, зберігаючи матеріали (а.с. 59-60).

06 листопада 2015 року державним виконавцем Цубером М.М. винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 170 грн. (а.с. 63) та разом із супровідним листом від 06.11.2015р. № 8477/02.2-27/4 (а.с. 63) направлено боржнику ОСОБА_3

18 січня 2016 року заступником начальника відділу Головного управління юстиції у Вінницькій області Калинчуком С.І. повторно направлено лист вих. 321/2.1-28.2 на адресу Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 67) з проханням у строк до 29.01.2016р. повідомити факт звільнення ОСОБА_10 нежитлових будівель та споруд, що розташовані адресою АДРЕСА_1.

Листом № 02-13/31 від 26 січня 2016 року Мурованокуриловецька селищна рада повідомила, що ОСОБА_3 дій по звільненню незаконно зайнятих нежитлових приміщень не вчинялось (а.с. 68).

27 січня 2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Калинчуком С.І. складено акт про те, що згідно відповіді Мурованокуриловецької селищної ради від 26.01.2016 року вимоги виконавчого документа боржником не виконано.

27.01.2016р. заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Калинчуком С.І. винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення боржником у розмірі 340 грн. (а.с. 71).

05 лютого 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у Вінницькій області на адресу Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області було направлено повідомлення про кримінальне правопорушення за № 846/02.2-27/8 (а.с. 72-74).

12 лютого 2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Калинчуком С.І. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у зв'язку з невиконанням виконавчого документу (а.с. 81).

12 лютого 2016 року останнім винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 76-79).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно статті 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Положення частини 1 статті 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як слідує з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 14 серпня 2015 року та направлена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 30). У постанові про відкриття виконавчого провадження добровільний строк виконання зазначено до 28 серпня 2015 року.

Так, у зв'язку з тим, що боржником не було добровільно виконано вимог виконавчого документа державним виконавцем 06 листопада 2015 року винесено постанову про № 48454834 про накладення штрафу у розмірі 170 грн.

Представником відповідача у судовому засіданні зазначено, що у зв'язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документа 27 січня 2016 року на ОСОБА_3 був накладений штраф у розмірі 340 грн. 00 коп. та за невиконання вимог виконавчого документа в установлений строк для добровільного виконання, 12 лютого 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про стягнення із боржника виконавчого збору у розмірі 1020 грн. 00 коп.

Однак, з даними твердженнями представника відповідача суд не погоджується з урахуванням наступного.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1.5. зазначеної Інструкції про примусове виконання визначено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За п.п. 1.7., 1.8. вказаної Інструкції вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб на території України; вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами щодо вчинення дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується державним виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається державним виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії. За невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Після відкриття виконавчого провадження двічі державними виконавцями фіксувалось в актах, що рішення суду виконано добровільно боржником, з його слів, а також те, що приміщення звільнено від майна боржника.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах виконавчого провадження наявна заява ОСОБА_3 про добровільне виконання рішення суду в строк визначений державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження. До заяви долучено: додаткову угоду від 02 лютого 2015 року до договору зберігання від 27 липня 2012року шляхом укладення додаткової угоди та повернення майна ОСОБА_3 (а.с. 40), договір оренди (а.с. 41, 42), акт приймання-передачі до договору оренди від 01 серпня 2007 року б/н про передачу приміщення майнового комплексу по вулиці Жовтнева 71 в смт. Муровані Курилівці (а.с. 43).

Однак, після зафіксованого державним виконавцем факту виконання рішення суду, начальником відділу Сусковим А.О. 08 жовтня 2015 року направляється запит до Мурованокуриловецької селищної ради щодо надання інформації про звільнення нежитлового приміщення.

Після отримання відповіді 19 жовтня 2015 року, державним виконавцем виноситься постанова про накладення штрафу на боржника в сумі 170 грн.

18.01.2016 року заступником начальника відділу ДВС Калинчуком С.І. повторно направляється запит до Мурованокуриловецької селищної ради щодо звільнення приміщення. Після отриманої відповіді складається акт, без виїзду на місце, відповідно до довідки селищної ради, що боржником станом на 26.01.2016 року не здійснено дії щодо звільнення незаконно зайнятих приміщень. На підставі зазначеного 27.01.2016 року виноситься постанова про накладення повторного штрафу на боржника в сумі 340 грн.

Однак, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 89 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, державний виконавець у тому ж порядку, що передбачений ч. 1 ст. 89 накладає на нього штраф у подвійному розмірі. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось відповідачем, повторна вимога державного виконавця боржнику не направлялась, а також повторний строк для виконання законних вимог державного виконавця не встановлювався.

Отже, як встановлено в судовому засіданні та слідує із матеріалів справи державними виконавцями не встановлено факту не виконання рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Щодо постанови від 12 лютого 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору, суд зазначає, що остання винесена передчасно та протиправно.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору з боржника виноситься у разі невиконання ним рішення суду в добровільному порядку в установлений державним виконавцем строк. Оскільки державними виконавцями не встановлено фактичне виконання чи невиконання рішення суду, постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною.

Під час розгляду адміністративної справи, судом встановлено, що рішення фактично виконане боржником, що підтверджується актами державних виконавців, в яких констатовано, що майна належного ОСОБА_3, в приміщеннях, які розташовані по вул. Жовтнева, 71 в смт Муровані-Курилівці, не має.

В той же час, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності застосування до позивача стягнення у виді виконавчого збору за не виконання рішення суду у добровільному порядку.

При цьому, суд критично ставиться до довідок Мурованокуриловецької селищної ради, на підставі яких прийнято оскаржуванні рішення, оскільки на перевірку зазначеної в них інформації відповідачем не вчинено жодних дій.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Оскільки, в судовому засіданні відповідачем не доведено факт виконання рішення суду, то і винесення постанови про стягнення виконавчого збору є передчасним.

Крім того в порушення вищевказаних процесуальних вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність винесених постанов про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваних постанов, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваних постанов.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 48454656 від 27.01.2016 про накладення штрафу в розмірі 340,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 48454656 від 12.02.2016 про стягнення виконавчого збору в розмірі 1020,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 367,47 грн. (триста шістдесят сім гривень 47 копійок) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна