Справа № 813/55/15
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/39016/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У 2015 році ОСОБА_4 пред'явила позов до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. про визнання протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва О.О. від 6 листопада 2014 року № 17017174 "Про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник оскаржила їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2014 року з метою державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, позивач звернулася до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за встановленою формою.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєвим О.О. за результатами розгляду заяви від 28 жовтня 2014 року встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, та прийнято рішення від 6 листопада 2014 року № 17017174 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що не подані усі необхідні документи та рекомендовано надати документи про прийняття об'єкту нерухомості в експлуатацію. Також зазначено, що рішенням суду не вказана яка частина права власності в квартирі належить заявнику з урахуванням визнання права власності на веранду, яка є складовою частиною квартири.

Водночас повідомлено, що у разі подання у встановленому законодавством порядку необхідних документів, розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень буде відновлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що для здійснення реєстрації права власності на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно необхідна наявність документа про прийняття об'єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку. Оскільки позивачем не було додано до заяви документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом добудованої веранди, яка є складовою частиною квартири, оскаржене рішення відповідача є законним.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції та залишив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із позицією судів першої та апеляційної інстанцій із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації, відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 1952, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 7 статті 3 Закону № 1952 передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, встановлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, а також, у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пункту 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього.

Частина 2 статті 5 Закону № 1952 визначає, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Як зазначив суд першої інстанції, відповідно до картки прийому заяви № 16808436 ОСОБА_4 було подано: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), серія та номер: б/н, виданий 28 жовтня 2014 року, видавник: ОСОБА_4; квитанцію за державне мито, серія та номер: ПН8076, виданий 27 жовтня 2014 року, видавник: ПАТ «Укрінбанк», квитанцію за державне мито, серія та номер: ПН8072, виданий 27 жовтня 2014 року, видавник: ПАТ «Укрінбанк»; квитанцію за надання інформації, серія та номер: ПН8061, виданий 27 жовтня 2014 року, видавник: ПАТ «Укрінбанк»; паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 12 січня 1999 року, видавник: Дрогобицький МВ УМВС України у Львівській області; картку фізичної особи - платника податків, серія та номер: б/н, виданий 08 грудня 2006 року, видавник: ДНІ у Дрогобицькому районі; паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 02 лютого 2001 року, видавник: Дрогобицький МРВ УМВС України у Львівській області; картку фізичної особи - платника податків, серія та номер: б/н, виданий 04 липня 2002 року, видавник: Дрогобицька ОДПІ; державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: НОМЕР_3, виданий 07 липня 2012 року, видавник: Дрогобицька міська рада Львівської області; свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 26 грудня 1996 року, видавник: Дрогобицьке міське бюро з приватизації державного житлового фонду; свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-2225, виданий 15 серпня 2008 року, видавник: Перша Дрогобицька державна нотаріальна контора Львівської області; свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-2227, виданий 15 серпня 2008 року, видавник: перша Дрогобицька державна нотаріальна контора Львівської області; рішення суду, серія та номер: 442/7209/13-ц, виданий 02 вересня 2014 року, видавник: Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 28 жовтня 2014 року, видавник: комунальне підприємство Львівської обласної ради "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки".

З наведеного переліку документів вбачається, що ОСОБА_4 не надала документу, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - добудованої веранди.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, передбачено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Згідно з пунктами 11, 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Пунктом 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, передбачено, що зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Отже, виходячи зі змісту частини 2 статті 5, частини 9 статті 39 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 10,13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, для здійснення реєстрації права власності на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно необхідна наявність документа про прийняття об'єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Позивачем для державної реєстрації не було надано документ про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом прибудованої веранди, яка є складовою частиною квартири, тому відповідач, приймаючи рішення від 6 листопада 2014 року № 17017174 "Про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", діяв правомірно.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244-2 КАС України.

Судді: