Справа № 2а-1670/1862/12
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 лютого 2014 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/1862/12

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Лі Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду від 28 травня 2012 року по справі № 2а-1670/1862/12 за адміністративним позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2012 року Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Полтавської області Державної податкової служби звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 38 551,38 грн., по податку з фізичних осіб в сумі 13 728,15 грн. та по штрафних санкціях за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 735,61 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року позовні вимоги задоволено.

14 червня 2012 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

21 січня 2014 року старший державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про зміну способу виконання рішення суду, в якому просив змінити спосіб виконання рішення суду по справі № 2а-1670/1862/12 від 28 травня 2012 року Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь КОДПІ 53 015 грн. 14 коп. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на праві приватної часткової власності.

Згідно вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Зазначена стаття не обмежує право суду певними обставинами, при наявності яких суд може замінити спосіб і порядок виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при вчиненні заміни способу та порядку виконання судового рішення є винятковість цих випадків та їх обєктивний вплив на виконання судового рішення.

Підставою для заміни способу і порядку виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим судом способом.

Також, суд зауважує, що згідно вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

В обґрунтування заяви заявник зазначає про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Однак, заявником не надано суду доказів відсутності у відповідача коштів на відкритих рахунках у банках чи інших фінансових установах станом на момент звернення до суду з даним поданням. Так, в матеріалах справи міститься лист Полтавської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» від 07 липня 2012 року, згідно якого кошти на рахунку № 8385, відкритого ОСОБА_2, відсутні. Разом з тим, доказів відсутності коштів на інших рахунках відповідача, а також на зазначеному рахунку в ПОД ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» станом на момент звернення заявника до суду з даним поданням державним виконавцем не надано.

Заявник в поданні від 21 січня 2014 року просив суд змінити спосіб виконання рішення суду по справі № 2а-1670/1862/12 від 28 травня 2012 року Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь КОДПІ 53 015 грн. 14 коп. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на праві приватної часткової власності.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якої наявна у матеріалах справи, квартира АДРЕСА_2 знаходиться у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 /а. с. 158/.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 52 вищенаведеного Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до пункту 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України стягнення може бути звернено на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, проте лише після виділення такої частки в натурі як за позовом кредитора (ст. 371 Цивільного кодексу України та ст. 73 Сімейного кодексу України), так і за поданням державного виконавця (ст. 379 Цивільного процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зауважує, що Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21 лютого 1990 року; дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року; дата ратифікації 21 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3).

01 січня 2006 року набув чинності Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статтею 12 якого встановлюється, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Право дитини на житло передбачено, зокрема, Законом України «Про охорону дитинства», згідно статті 18 якого діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Так, пунктом 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

У разі виїзду сім'ї, в якій виховується дитина, за межі населеного пункту, придбання житла здійснюється з урахуванням інтересів дитини.

Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України.

У разі усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження нерухомого майна дитини, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради звертається в установленому законодавством порядку до нотаріуса для зняття заборони відчуження такого майна.

Рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.

Листом від 06 вересня 2013 року № 04-16168 Виконавчий комітет Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області повідомив державного виконавця, що Комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука заперечує щодо реалізації нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яке належить ОСОБА_2, та в якому зареєстрована дитина ОСОБА_6, 15.08.2001 р. н. /а. с. 165-167/.

Також, суд відзначає, що вирішення питання щодо погашення податкового боргу перед бюджетом з обмеженням житлових прав (власності або користування) малолітніх осіб є не припустимим.

Згідно частин 3-5 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Суд зауважує, що державним виконавцем не було надано жодних доказів державної реєстрації за боржником ОСОБА_2 на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, натомість в матеріалах справи міститься довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 /а. с. 158/.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне заяву державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення - залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 165, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду від 28 травня 2012 року по справі № 2а-1670/1862/12 за адміністративним позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним поданням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2014 року.

Суддя Р.І. Молодецький