Справа № 13/249-06-8647А
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р.м. ОдесаСправа № 13/249-06-8647А

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Панченко О.Л.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Домусчі С.Д.

за участю: секретаря - Вишневської А.В.

представника апелянта - Жаворонкова С.М. (довіреність від 20.10.2015 року)

представника позивача - Мороз А.А. (довіреність від 06.01.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2006 року по справі за позовом Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Одеса» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просило скасувати податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі від 01.08.2006 року №2/0, №2/0, податкове повідомлення - рішення від 01.08.2006 року №2/0 в частині донарахування податку на додану вартість у сумі 49 193,04 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 24 596,52 грн., а також від 01.08.2006 року №2/0 в частині донарахування податку на прибуток у сумі 3 661 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1 830,50 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про порушення підприємством правил справляння земельного податку, оподаткування податком на додану вартість та по податку на прибуток, а також податком на доходи найманих працівників не відповідають дійсності, тому нарахування грошових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно оскаржуваних рішень є безпідставним.

Постановою Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2006 року позов задоволено. Суд скасував податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі від 01.08.2006 року №2/0, №2/0, податкове повідомлення - рішення СДПІ від 01.08.2006 року №2/0 в частині донарахування податку на додану вартість у сумі 49 193,04 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 24 596,52 грн., податкове повідомлення - рішення СДПІ від 01.08.2006 року №2/0 в частині донарахування податку на прибуток у сумі 3 661 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1 830,50 грн.

В апеляційній скарзі Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, у період з 29.05.2006 року по 11.07.2006 року СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі проведено планову виїзну документальну перевірку КП «Міжнародний аеропорт Одеса» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2003 року по 31.03.2006 року, за результатами якої складено акт від 18.07.2006 року №203/30441902/13-32.2/6 (Т. І, а.с. 10-78).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення КП «Міжнародний аеропорт Одеса», зокрема, п.п. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5, п.п. 8.1., 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого позивачем занижено податку на прибуток в Деклараціях на загальну суму 17 533 грн., в тому числі за 4 квартал 2003 року - на 1 670 грн., 1 квартал 2004 року - 560 грн., за півріччя 2004 року - 7 260 грн., 9 місяців 2004 року - 9 847 грн., за 2004 рік - 11 894 грн., за 1 квартал 2005 року - 63 грн., за півріччя 2005 року - 126 грн., за 9 місяців 2005 року - 1 472 грн., за 2005 рік - 2 752 грн., за 1 квартал 2006 року - 1 217 грн.; п.п. 3.1.1 п. 3.1, п.п. 3.2.8 п. 3.2 ст. 3, п. 6.1 ст. 6, п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, п.п. 7.2.1 п. 7.2, п.п. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість у розмірі 109 606 грн., в тому числі за жовтень 2003 року - на 274 грн., листопад 2003 року - 14 452 грн., грудень 2003 року - 253 грн., січень 2004 року - 4 566 грн., березень 2004 року - 6 629 грн., квітень 2004 року - 4 350 грн., травень 2004 року - 387 грн., липень 2004 року - 17 061 грн., серпень 2004 року - 9 564 грн., вересень 2004 року - 8 321 грн., жовтень 2004 року - 517 грн., листопад 2004 року - 606 грн., грудень 2004 року - 567 грн., січень 2005 року - 784 грн., лютий 2005 року - 694 грн., березень 2005 року - 948 грн., квітень 2005 року - 649 грн., травень 2005 року - 508 грн., червень 2005 року - 32 002 грн., липень 2005 року - 862 грн., серпень 2005 року - 619 грн., вересень 2005 року - 723 грн., жовтень 2005 року - 558 грн., листопад 2005 року - 14 710 грн., грудень 2005 року - 1 007 грн., січень 2006 року - 1 084 грн., лютий 2006 року - 2 651 грн., березень 2006 року - 902 грн.; абз. 1 п. 3.4 ст. 3, п.п. 4.2.4 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7 (з урахуванням п.п. 22.3 ст. 22), п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.4 ст. 8, п.п. 16.3.5 ст. 16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого працівникам (платникам податку) підприємства до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включились суми страхових внесків (страхових премій) за договорами добровільного страхування, до нараховується податок у сумі 110 312 грн., у тому числі, за 2004 рік - у сумі 18 228,50 грн., за 2005 рік - 92 083,85 грн.; п. 21 ч. ІІІ «Методики грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року №213, в результаті чого занижено податок на землю у розмірі 85 261,99 грн., у тому числі, за січень 2006 року - у розмірі 29 123,77 грн., лютий 2006 року - 26 245,70 грн., березень 2006 року - 29 892,52 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач подав свої заперечення на акт (Т. І, а.с. 79-81), проте їх було залишено без задоволення (Т. І, а.с. 83-85), а на підставі встановлених перевіркою порушень СДПІ з обслуговування великих платників у місті Одесі прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.08.2006 року №2/0 про визначення КП «Міжнародний аеропорт Одеса» податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб за основним платежем у розмірі 85 261,99 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 39 641,73 грн., №2/0 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників за основним платежем у розмірі 110 312,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 220 624,7 грн., №2/0 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 81 741 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 44 940,8 грн., №2/0 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності, за основним платежем у розмірі 17 533 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 7 851 грн. (Т. І, а.с. 86, 88, 89, 90).

Вважаючи, що податковим органом безпідставно нараховано зобов'язання та штрафні санкції по земельному податку та по податку на доходи найманих працівників, а також по податку на додану вартість на суму 49 193,04 грн. із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 24 596,52 грн., по податку на прибуток на суму 3 661 грн. із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 1 830,50 грн., позивач оскаржив в ці зобов'язання згідно прийнятих рішень в судовому порядку.

Так, постановою Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2006 року позов КП «Міжнародний аеропорт Одеса» задоволено та скасовано податкові повідомлення - рішення СДПІ з обслуговування великих платників у місті Одесі відповідно до заявлених вимог.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року постанову Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2006 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу КП «Міжнародний аеропорт Одеса» задоволено частково, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 по справі №13/249-06-8647А скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на неповне з'ясування судом обставин справи.

Зокрема, Вищий адміністративний суд України вказав, що для правильного вирішення питання щодо правомірності чи неправомірності нарахування позивачем амортизаційних відрахувань необхідним є встановлення умов договору про спільну діяльність, а саме, у кого на балансі знаходилися основні фонди - у Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса» чи у договору про спільну діяльність.

Щодо висновків перевірки про неправомірність виключення позивачем вартості комунальних послуг по операціях з надання в оренду приміщення до пільгової бази оподаткування колегія суддів звернула увагу на те, що для правильного вирішення цього питання необхідно було встановити на підставі належних та допустимих доказів обставини щодо того, які саме послуги надавалися Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Одеса» іноземним авіакомпаніям, тобто встановити умови договорів позивача з орендарями, зокрема, чи включалися комунальні послуги на утримання нежитлових приміщень до вартості орендної плати.

Щодо висновків перевірки про неврахування позивачем зміни грошової оцінки земель при комерційному використанні платником земельної ділянки колегія суддів звернула увагу на те, що для правильного вирішення справи та з'ясування чи занижено Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Одеса» земельний податок необхідно було встановити, які земельні ділянки не використовувалися позивачем, а здавалися в оренду саме для комерційного використання іншими суб'єктами для діяльності, не пов'язаної із забезпеченням технологічного процесу аеропорту.

Окрім того, суд касаційної інстанції зазначив, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки податковому повідомленню-рішенню від 01.08.2006 №2/0, яким позивачу донараховано податок з доходів найманих працівників.

Під час нового розгляду, переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із п. 5.2 вказаної статті Закону до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті, суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

За правилами п.п. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) до валових витрат платника податку відносяться витрати на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності (крім тих, що підлягають амортизації), зокрема, легкових автомобілів, побутових літальних апаратів, моторних човнів, катерів і яхт, призначених для відпочинку, що належать платникам податку, основною діяльністю яких є надання платних послуг з транспортного чи туристичного обслуговування сторонніх громадян або організацій.

Також, підпунктом 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) "амортизацію" основних фондів і нематеріальних активів визначено як поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

За правилами п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (в редакції вказаного Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів; капітальні поліпшення землі, не пов'язані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

Відповідно до п.п. 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (в редакції вказаного Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають амортизації та провадяться за рахунок відповідних джерел фінансування, зокрема, витрати на придбання, ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих фондів.

Під терміном "невиробничі фонди" слід розуміти капітальні активи, які не використовуються у господарській діяльності платника податку. До таких невиробничих фондів відносяться: капітальні активи (або їх структурні компоненти), які підпадають під визначення групи 1 основних фондів згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті, включаючи орендовані; капітальні активи, які підпадають під визначення груп 2, 3 і 4 основних фондів згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті, які є невід'ємною частиною, розміщені або використовуються для забезпечення діяльності невиробничих фондів, що підпадають під визначення групи 1 основних фондів або вилучені з місця ведення господарської діяльності платника податку та передані у безоплатне користування особам, які не є платниками цього податку.

Аналіз наведених норм законодавства, що регулювало порядок оподаткування податком на прибуток підприємств у період виникнення спірних правовідносин, показав, що витрати на придбання, ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення виробничих фондів підлягають амортизації та дають підстави для платника для їх включення до складу об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств.

Щодо висновків податкового органу про зайве включення позивачем до складу амортизаційних відрахувань у сумі 14 644 грн. по основним фондам групи 1, 2, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 4 311 грн., колегія суддів звертає увагу на наступне.

Між КП «Міжнародний аеропорт Одеса» та Товариством з обмеженою відповідальністю українсько-швейцарське спільне підприємство «Вайтнауер-Україна ЛТД» укладено договір про спільну діяльність від 15.06.2005 року №385/05, за яким підприємства, об'єднав свої зусилля та майно, яке належить сторонам на відповідних правових підставах, керуючись діючим законодавством України, зобов'язуються здійснювати спільну діяльність, пов'язану з: представництвом інтересів КП «Міжнародний аеропорт Одеса» перед авіакомпаніями з питань спільної діяльності; надання комплексу послуг з обслуговування пасажирів бізнес-класу в Міжнародному аеропорті Одеса.

Відповідно до п.п. 5.1 п. 5 Договору Аеропорт та Компанія визначають зміст та розмір своїх внесків у спільну діяльність, які здійснюються шляхом внесення засобів та/або майна, враховуючи нематеріальні активи (право користування землею, ноу-хау, технології, програмне забезпечення обчислювальної техніки тощо).

Згідно із п. 7.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) спільна діяльність з метою оподаткування відноситься до діяльності особливого виду.

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об'єднання коштів або майна учасників для спільної господарської мети.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Аналіз пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 та п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР дає підстави для висновку, що амортизацію основних фондів, які використовуються в спільній діяльності без створення юридичної особи, повинна нараховувати та особа, яка здійснила витрати на придбання таких основних фондів.

Зазначене також узгоджено сторонами в п.п. 5.7 п. 5 Договору від 15.06.2005 року №385/05.

Таким чином, враховуючи, що за правилами Договору майно, яке передається для використання у спільній діяльності залишається власністю окремих підприємств, не переходить на баланс новоствореної юридичної установи, а використовується лише для досягнення єдиної мети, за для якої укладено відповідний договір, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що нарахування амортизації на основні фонди позивачем здійснено правомірно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість збільшення позивачу податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 3 661 грн. із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 830,5 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2006 року №2/0.

Також, правила п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначають, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Згідно із п.п. 3.2.8 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не є об'єктом оподаткування передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України; продажу за компенсацію сукупних валових активів платника податку (з урахуванням вартості гудвілу) іншому платнику податку.

Під цілісним майновим комплексом слід розуміти активи, сукупність яких забезпечує ведення окремої підприємницької діяльності на постійній і регулярній основі і термін використання яких перевищує дванадцять календарних місяців.

Під продажем сукупних валових активів слід розуміти продаж підприємства як окремого об'єкта підприємництва або включення валових активів підприємства чи його частини до складу активів іншого підприємства. При цьому підприємство-покупець набуває прав і обов'язків (є правонаступником) підприємства, що продає такі активи.

Повернення основних фондів, попередньо внесених до статутного фонду юридичної особи іншими юридичними або фізичними особами, у разі їх виходу з числа засновників або учасників такої юридичної особи, або при ліквідації такої юридичної особи, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (крім підакцизних товарів) або вивезенні за межі митної території України.

При здійсненні спільної (сумісної діяльності) передача товарів (робіт, послуг) на баланс платника податку, уповноваженого договором вести облік результатів такої спільної діяльності, вважається продажем таких товарів (робіт, послуг).

Разом з цим, оскільки за умовами договору про спільну діяльність від 15.06.2005 року №385/05, укладеного між КП «Міжнародний аеропорт Одеса» та ТОВ «Вайтнауер-Україна ЛТД», майновий внесок комунального підприємства не передавався на баланс спільної діяльності, висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.п. 3.2.8 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) є неправильним, отже підстави для донарахування підприємству грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 31 585,78 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.08.2006 року №2/0 є безпідставним.

Щодо виявлених перевіркою порушень підприємством вимог пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) при застосуванні нульової ставки з податку на додану вартість по операціях з надання в оренду приміщень, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

За правилами п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податок за нульовою ставкою обчислюється щодо операцій з: продажу товарів, що були вивезені (експортовані) платником податку за межі митної території України. У тому числі за нульовою ставкою оподатковуються операції з: поставки для заправки або постачання морських (океанських) суден, що: використовуються для навігаційної діяльності, перевезення пасажирів або вантажів за плату, іншої комерційної, промислової або риболовецької діяльності, здійснюваної за межами територіальних вод України; використовуються для рятування або подання допомоги у нейтральних або територіальних водах інших країн; входять до складу військово-морських сил України та відправляються за межі територіальних вод України, у тому числі на якірні стоянки; поставки для заправки або постачання повітряних суден, що: виконують міжнародні рейси для навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату; входять до складу військово-повітряних сил України та відправляються за межі повітряного кордону України, у тому числі у місця тимчасового базування; поставки для заправки (дозаправки) та постачання космічних кораблів, а також супутників.

Так, у перевіряємий період КП «Міжнародний аеропорт Одеса» укладало договори оренди нежитлових приміщень (офісів) для представництва іноземних авіакомпаній у приміщеннях аеровокзалу КП «Міжнародний аеропорт Одеса», зокрема, Договори оренди нежилого приміщення з представництвом «Малев Хангаріен Ерлайнз ЛТД» № 731/04, 732/04 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з опалення № 815/04 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з водокористування № 794/04 з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом Авіакомпанії «Острієн Ерлайнз» № 726/04 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з опалення № 767/04 від 01.12.2004 pоку, Договір про надання послуг з водокористування, водовідведення і санітарнотехнічного обслуговування № 788/04 від 01.12.2004 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з ОАО «Авіакомпанія «Трансаеро» № 212/05 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з водокористування, водовідведення з ОАО «Авіакомпанія «Трансаеро» № 797/04 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг із опалення з ОАО «Авіакомпанія «Трансаеро» № 775/04 від 01.12.2004 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. № 751/04 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з водокористування, водовідведення укладений з представництвом «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. № 151/05 від 01.12.2004 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом «Ел Ал Ізраїль Ерлайнз ЛТД» № 758/0 від 01.12.2004 року; Договір про надання послуг з опалення № 814/04 від 01.12.2004 pоку, договір про надання послуг з водокористування, водовідведення і санітарнотехнічного обслуговування № 50/05 від 01.12.2004 року з представництвом «Ел Ал Ізраїль Ерлайнз ЛТД» з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з ООО Авиакомпания «Армавиа» № 824/04 від 01.01.2005 року; Договір про надання послуг з водокористування і водовідведення з ООО Авиакомпания «Армавиа» № 795/04 від 01.01.2005 року; Договір про надання послуг з опалення № 776/04 від 01.01.2005 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. № 859/05 від 01.11.2005 року; Договір про надання послуг з опалення, водокористування і водовідведення з представництвом «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. № 1035/05 від 01.11.2005 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом «Острієн Ерлайнз» № 977/05 від 01.11.2005 року; Договір про надання послуг з опалення, водокористування, водовідведення № 1034/05 від 01.11.2005 року з представництвом «Острієн Ерлайнз» з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з представництвом «Ел Ал Ізраїль Ерлайнз ЛТД» № 782/05 від 01.11.2005 року; Договір про надання послуг з опалення, водокористування і водовідведення з представництвом «Ел Ал Ізраїль Ерлайнз ЛТД» № 1033/05 від 01.11.2005 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договір оренди нежилого приміщення з ОАО «Авіакомпанія «Трансаеро» № 309/06 від 01.04.2006 року; Договір про надання послуг з опалення, водокористування і водовідведення з ОАО «Авіакомпанія «Трансаеро» № 350/06 від 01.04.2006 року з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю; Договори оренди нежилого приміщення з представництвом Авіакомпанії «Чеські авіалінії» № 177/06, № 176/06 від 01.03.2006 року та договір про надання послуг з опалення, водокористування і водовідведення з представництвом Авіакомпанії «Чеські авіалінії» № 175/06 від 01.04.2006 pоку з Додатком № 2 про компенсацію витрат з податку на землю.

Згідно умов договору, в орендну плату не входила плата за комунальні послуги (тепло-водопостачання за окремим договором), оскільки здійснювалась на підставі окремих договорів.

Разом з цим, згідно пояснень позивача, для належної експлуатації орендованих приміщень водопостачання, водовідведення, опалення є комплексною складовою необхідних послуг для обслуговування повітряних суден, що виконують міжнародні рейси. Аеропортові приміщення, а в даному випадку нежилі приміщення аеровокзалу «Міжнародного аеропорту Одеса» передавалися в оренду для розміщення офісів авіаперевізників, що виконували міжнародні рейси. Нежилі приміщення, що надавались в оренду Авіакомпаніям відносяться до єдиної системи опалення, водопостачання та водовідведення «Міжнародного аеропорту «Одеса», а тому передача таких приміщень без комунальних послуг не передбачається.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, не врахування на підставі первинних документів контролюючим органом тієї обставини, що послуги, які надавались КП «Міжнародний аеропорт Одеса» іноземним авіакомпаніям, включали в себе комунальні послуги на утримання нежитлових приміщень до вартості орендної плати як невід'ємну складову цих послуг, призвело до безпідставних висновків про порушення підприємством правил оподаткування за умовами п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) та донарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 17 607,26 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.08.2006 року №2/0.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неправомірність донарахування позивачу суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 49 193,04 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 24 596,52 грн.

Також перевіркою було встановлено порушення позивачем абз. 1 п. 21 «Методики грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», затвердженої Постановою Кабінету міністрів від 23.03.1995 року № 213, п.п. 17.1.3. п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого підприємством не проведена грошова оцінка земельних ділянок на 2005 рік при комерційному використанні (надання приміщень в оренду, зміна цільового призначення) по земельним ділянкам та занижено податок на землю у розмірі 85 261,99 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 року №2535-XII (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

За правилами ст. 13 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 року №2535-XII (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Разом з цим, згідно пояснень позивача та наданих на їх підтвердження документів, Рішенням Одеського міськвиконкому №850 від 01.11.1962 pоку K11 «Міжнародний аеропорт Одеса» була виділена земельна ділянка в постійне користування площею 796,3 га.

На виконання рішення Одеської міської ради від 09.12.1999 р. № 438-ХХІІІ «Про грошову оцінку земель м. Одеси» була проведена грошова оцінка земельних ділянок, та КП «Міжнародний аеропорт Одеса» видані довідки про визначення грошової оцінки та ставок податку.

У перевіряємий період КП «Міжнародний аеропорт Одеса» надавало в оренду нежитлові приміщення, а орендарі в свою чергу компенсували витрати з податку на землю пропорційно зайнятій площі нежитлових приміщень.

Згідно плану-схеми та витягів про визначення нормативної грошової оцінки земель, нежитлові приміщення, що орендувалися Орендарями, знаходяться на земельних ділянках № 1-6 (для експлуатації та обслуговування будівлі аеровокзалу); № 1-е (для експлуатації та обслуговування будівлі готелю); № 1-е (для експлуатації та обслуговування будівель технічних служб).

До даних підприємств застосовувався коефіцієнт, що характеризував функціональне використання земельної ділянки рівне 1, тобто КП «Міжнародний аеропорт Одеса» застосовував грошову оцінку при розрахунку податку на землю, з урахуванням функціонального використання земель авіаційного транспорту. Для контрагентів, з якими укладені договори оренди нежитлових приміщень і які не є суб'єктами авіаційно-транспортної системи, КП «Міжнародний аеропорт Одеса» була застосована ставка податку як для комерційної діяльності.

За весь період функціонування аеропорту, зміни цільового використання земельних ділянок аеропорту не відбувалося, грошова оцінка земель Аеропорту була проведена Управлінням земельних ресурсів, в послідуючих при нарахуванні податку на землю Аеропортом були застосовані коефіцієнти індексації на поточні роки, що офіційно публікувалися Держкомземом України.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, грошова оцінка земель позивача проведена Управлінням земельних ресурсів, при нарахуванні земельного податку в наступних роках позивачем застосовувались коефіцієнти індексації на поточні роки, що офіційно опубліковані Держкомземом України, тобто у відповідності до вимог вищенаведених правових норм, отже донарахування позивачу грошового зобов'язання із застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.08.2006 року №2/0 є безпідставним.

Відносно нарахування грошового зобов'язання із застосування штрафних фінансових санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2006 року № /0, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що КП «Міжнародний аеропорт Одеса» здійснило оплату основного платежу в сумі 131 822,96 грн. на підставі платіжних доручень на оплату податку з доходів фізичних осіб № 1725 від 19.06.2006 pоку, № 1718- від 16.06.2006 року.

Крім того, КП «Міжнародний аеропорт Одеса» було самостійно нараховано та сплачено штрафну санкцію у розмірі 17 973,87 грн. на підставі платіжних доручень № 1726 від 19.06.2006 pоку, № 1719 від 06.06.2006 року.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність донарахування вказаного податку на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.03.2016 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

С.Д. Домусчі