Справа № 820/80/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 березня 2016 р. №820/80/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача та третьої особи - Зеленського М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, третя особа - Прокурор Харківської області державний радник юстиції 3 класу Данильченко Юрій Броніславович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення відшкодування за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Харківської області, третя особа - Прокурор Харківської області державний радник юстиції 3 класу Данильченко Юрій Броніславович, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області;

- поновити ОСОБА_1 на роботі (службі) на рівнозначній посаді в органах прокуратури Харківської області;

- стягнути з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 відшкодування за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 року по день винесення рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом прокурора Харківської області №1314к від 10.07.2013 року позивача було призначено стажистом на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області. Відповідно до наказу прокурора Харківської області №844к від 29.05.2014 року позивача було призначено на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області. Згідно наказу прокурора Харківської області №2489к від 28.11.2014 року було переведено на посаду прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова. Так, 10.10.2015 року позивача було попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру") у разі непроходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року. Відповідно до наказу прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року позивача з 14 грудня 2015 року звільнено з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає наказ прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року незаконним з огляду на наступне:

1) про звільнення позивач попереджений в зв'язку з ліквідацією, а звільнений за реорганізацією органу прокуратури, про що не попереджався;

2) на період винесення оспорюваного наказу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу законів про працю України позивач є молодим спеціалістом, а тому звільнення з вищевказаних підстав до нього не застосовується;

3) при винесенні наказу про звільнення позивача відповідач керувався ст. 11, підпунктів 1, 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру". Вказані норми передбачають порядок призначення на посади прокурорів в новоствореному органі прокуратури, але не передбачають порядку звільнення з цих посад;

4) відповідно до вимог ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1, ч. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Вказана вимога проігнорована відповідачем, перед прийняттям оскаржуваного наказу позивачу не запропоновано жодної посади в органах прокуратури Харківської області, хоча такі були.

У зв'язку з наведеним, на думку позивача, оскаржуваний наказ має бути визнаний протиправним і скасований, а позивач поновлений на публічній службі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що 10.10.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року. Відповідно до абзацу "в" підпункту 1 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - за умови успішного проходження ними тестування. За результатами проходження ОСОБА_1 тестування для зайняття посади прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області ним отримано підсумковий бал - 81,7, та він перебуває на 56 місці. Відповідно до зазначеного наказу Генерального прокурора України у структурі Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області встановлено 45 посад прокурорів та начальників відділів та 4 посади керівника та заступників керівника місцевої прокуратури. У зв'язку з цим, відсутні правові підстави щодо призначення ОСОБА_1 на посаду прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області.

Також, представник відповідача та третьої особи зазначив, що прокуратурою Харківської області не надавалося ОСОБА_1 ні направлення на навчання, ні направлення на працевлаштування, та у зв'язку з цим, відсутній обов'язок у наданні позивачу першого робочого місця на строк до трьох років. Призначити ОСОБА_1 на посаду в апараті прокуратури області не було можливим, оскільки відповідно до ч.2 ст.27 Закону України "Про прокуратуру" на посаду прокурора регіональної (обласної) прокуратури може бути призначений громадянин України, який має стаж роботи на посаді прокурора не менше трьох років. ОСОБА_1 на день звільнення мав стаж роботи в органах прокуратури 2 роки 5 місяців та 4 дні. Інші посади, на які можливо було працевлаштувати ОСОБА_1 у прокуратурі Харківської області відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у 2013 році закінчив навчання у Національному університеті "Юридичної академії України імені Ярослава Мудрого", отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста.

З пояснень відповідача вбачається, що ОСОБА_1 отримав направлення на навчання за бюджетною формою від ГУМВС України в Харківській області та закінчив у 2013 році Інститут підготовки слідчих кадрів для МВС України Національного університету "Юридична академія України імені Ярослава Мудрого", що не заперечувалось позивачем під час розгляду справи.

Після закінчення навчання ОСОБА_1 самостійно звернувся до прокуратури Харківської області з проханням щодо його перерозподілу та подальшого працевлаштування в органах прокуратури області.

Представник відповідача пояснив, що оскільки у 2013 році у прокуратурі Харківської області були вакантні посади прокурорів, прокуратура області не заперечувала щодо попереднього працевлаштування ОСОБА_1

Наказом прокурора Харківської області №1314к від 10.07.2013 року ОСОБА_1 було призначено стажистом на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області на умовах строкового трудового договору з 10.07.2013 року по 10.07.2014 року.

29.05.2014 року, враховуючи рішення атестаційної комісії, ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області безстроково.

Згідно наказу прокурора Харківської області №2489к від 28.11.2014 року позивача було переведено на посаду прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова.

10.10.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

Відповідно до абзацу «в» підпункту 1 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - за умови успішного проходження ними тестування.

За результатами проходження ОСОБА_1 тестування для зайняття посади прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області ним отримано підсумковий бал - 81,7, та він перебуває на 56 місці.

Наказом прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року позивача з 14 грудня 2015 року звільнено з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

З наведених норм вбачається, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України, особливості розгляду трудових спорів регулюються спеціальними нормами законодавства України, які є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Вказаним законом визначено, що з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Суд зазначає, що Законом України "Про прокуратуру" запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

Відповідно до абзацу "в" підпункту 1 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України №1697-VII прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування здійснюється у порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

З метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, на підставі наданих Законом України №1697-VII повноважень, зокрема, ч.2 ст.9 Закону, Генеральним прокурором України, видано наказ №98 від 20.07.2015 року, п.1 якого затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (далі - Порядок).

Згідно п.1.2. Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4. Порядку визначено, що прокурори та стажисти на посадах районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Таким чином, прокурор прокуратури Жовтневого району м. Харкова ОСОБА_1 міг претендувати лише на зайняття посади прокурора Харківської місцевої прокуратури №2, а тому не міг претендувати на посаду прокурора іншої місцевої прокуратури.

Зважаючи на викладене, у попередженні про можливе звільнення ОСОБА_1 повідомлено про те, що він зможе перейти на роботу у відповідну місцеву прокуратуру лише за умови успішного проходження тестування.

Необхідно також зазначити, що згідно п.5.2. Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

ОСОБА_1 подав заяву для участі в тестуванні та проходив його, що підтверджується результатами тестування.

Законом України №1697-VII та Порядком визначено умову призначення прокурора на посаду у реорганізовану прокуратуру - успішне проходження тестування.

Відповідно до п.9.1. Порядку рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Разом з тим, п.3.16. Порядку вказує, що на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

За вимогами п.3.18. Порядку рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному Веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування.

Пунктами 8.1.-8.7. Порядку передбачено, що рішення щодо результатів тестування може бути оскаржене до робочої групи, а рішення робочої групи може бути оскаржене до суду.

Прийняте робочою групою рішення за результатами тестування ОСОБА_1 не оскаржено.

Згідно з п. 9.5. Порядку керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України №92ш від 23.09.2015 року у структурі Харківської місцевої прокуратури №2 встановлено 45 посад прокурорів та начальників відділів, 4 посади керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників.

З урахуванням викладеного, усі кандидати, які у рейтинговому списку зайняли місце нижче 50-го на посади прокурорів Харківської місцевої прокуратури №2, не призначені у зв'язку із відсутністю штатних одиниць, у тому числі і ОСОБА_1, який перебував на 56 місці у рейтинговому списку.

Суд зазначає, що ст.42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом 5 років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Крім того, за ч.2 ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

З наведених норм вбачається, що при скороченні чисельності чи штату працівників роботодавець має право залишити на роботі більш кваліфікованих працівників і лише за умови однакової кваліфікації враховуються обставини, що можуть надати особі переважне право на залишення на роботі.

У даному випадку Генеральна прокуратура України скористалася правом на залишення на роботі більш кваліфікованих працівників, яких визначила за допомогою проведення тестування, що узгоджується нормами КЗпП України.

Також, відповідно до ч.2 ст.27 Закону України №1697-VII на посаду прокурора регіональної (обласної) прокуратури може бути призначений громадянин України, який має стаж роботи на посаді прокурора не менше трьох років. Позивач на день звільнення мав стаж роботи в органах прокуратури 2 роки 5 місяців та 4 дні. Вказаний факт унеможливлює призначення позивача на посаду прокурора.

Щодо тверджень позивача, що про звільнення він був попереджений в зв'язку з ліквідацією, а звільнений за реорганізацією органу прокуратури, про що не попереджався, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 12, пункту 1-1 Перехідних положень та п.1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

З наведеного вбачається, що звільнення позивача проводилося фактично у зв'язку із ліквідацією прокуратури Жовтневого району м. Харкова та із реорганізацією органів прокуратури в цілому.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З огляду на приписи вказаної норми, законодавець не розмежовує підстави для звільнення у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або скороченням чисельності або штату працівників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Прокуратура Харківської області дотримала вимог КЗпП України щодо завчасного (за два місяці) попередження позивача про звільнення та правомірно видала наказ №3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області.

Відносно посилань позивача на той факт, що на період винесення оспорюваного наказу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу законів про працю України позивач є молодим спеціалістом, а тому звільнення з вищевказаних підстав до нього не застосовується, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 197 КЗпП України визначено, що молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень п.26 Постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" від 22 серпня 1996 року №992, звільнення молодого фахівця з ініціативи замовника до закінчення терміну угоди дозволяється у випадках, передбачених статтею 40 Кодексу законів про працю України.

З огляду на той факт, що прокуратурою Харківської області не надавалося ОСОБА_1 ні направлення на навчання, ні направлення на працевлаштування та звільнення позивача відбулось саме на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача обов'язку у наданні позивачу першого робочого місця на строк до трьох років.

Щодо доводів позивача, що при винесенні наказу про звільнення позивача відповідач керувався ст. 11, підпунктів 1, 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру". Вказані норми передбачають порядок призначення на посади прокурорів в новоствореному органі прокуратури, але не передбачають порядку звільнення з цих посад, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Закону України №1697-VII визначено повноваження керівника регіональної прокуратури, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 11 передбачено, що керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Підпунктом 1 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України №1697-VII передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

При цьому, підпунктом 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України №1697-VII передбачено, що прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

З огляду на викладене, твердження позивача, що вказані норми передбачають порядок призначення на посади прокурорів в новоствореному органі прокуратури, але не передбачають порядку звільнення з цих посад, не відповідають дійсності.

З наявних матеріалів справи та пояснень сторін, судом встановлено, що саме через зайняття у рейтинговому списку на посади прокурорів Харківської місцевої прокуратури №2 нижче 50-го місця, відсутністю більшої кількості штатних одиниць та наявністю у позивача стажу роботи на посаді прокурора менше трьох років, позивача не було призначено на посаду прокурора Харківської місцевої прокуратури №2.

При цьому, підставою для звільнення слугували норми п.9 ч.1 ст.51 Закону України №1697-VII та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відносно тверджень позивача, що відповідно до вимог ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1, ч. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу та вказана вимога проігнорована відповідачем, перед прийняттям оскаржуваного наказу позивачу не запропоновано жодної посади в органах прокуратури Харківської області, хоча такі були, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що згідно з п.5.2 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 №98 працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

З наведеного слідує, що прокурор прокуратури Жовтневого району м. Харкова ОСОБА_1 міг претендувати лише на зайняття посади прокурора Харківської місцевої прокуратури №2, а тому не міг претендувати на посаду прокурора іншої місцевої прокуратури.

Судом встановлено, що вакантних посад на час звільнення позивача у Харківській місцевій прокуратурі №2 не було.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем було дотримано вимоги ст.40 Кодексу законів про працю України під час винесення оскаржуваного наказу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі доведено правомірність та обґрунтованість наказу прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області.

Отже, оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на роботі (службі) на рівнозначній посаді в органах прокуратури Харківської області та стягнення з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 відшкодування за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 року по день винесення рішення, є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області, яка визнана судом необґрунтованою та підстави для задоволення якої у суду відсутні, вони також не підлягають задоволенню.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, третя особа - Прокурор Харківської області державний радник юстиції 3 класу Данильченко Юрій Броніславович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення відшкодування за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.03.2016 року.

Суддя Полях Н.А.