Справа № 201/1877/16-а
Суддя: Черновськой Г. В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/1877/16-а (2-а/201/44/2016)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мирошник Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за вислугу років; поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років, починаючи з лютого 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 квітня 2014 року він був звільнений в запас з органів МВС України у Дніпропетровській області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по вислузі років. З травня 2014 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак в грудні 2014 року виплата пенсії позивачу була припинена. Листом від 02 лютого 2016 року Управлінням позивача було повідомлено про припинення виплати пенсії у зв'язку із позбавленням позивача військового звання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову як у необґрунтованому та безпідставному.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даного адміністративного позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 22 квітня 2014 року № 92 о/с підполковника міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановлениям на військовий облік) за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, з 22 квітня 2014 року.

На момент звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_3 набув право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, в редакції, чинній на момент звільнення останнього.

В травні 2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачеві призначена пенсія за вислугу років, як підполковнику міліції.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року, який набрав чинності 07 липня 2014 року, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України та призначено йому покарання, узгоджене сторонами в угоді визнання винуватості від 29 квітня 2014 року, у вигляді п'яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на три роки, з позбавленням спеціального звання - «підполковник міліції».

Наказом МВС України від 09 лютого 2015 року № 209 о/с ОСОБА_3 позбавлено спеціального звання «підполковник міліції».

Листом від 02 лютого 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 було повідомлено про припинення йому з 01 липня 2014 року виплати пенсії з посиланням на ст. 5 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, в силу частини другої статті 5 у редакції Закону України від 05 жовтня 1995 року № 358/95-ВР на підставах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення», призначаються також пенсії військовослужбовцям, позбавленим військових або спеціальних звань, а також звільненим із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин.

Проте, статтею 5 врегульовано питання призначення пенсій на підставах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, довільно розтлумачили приписи наведеної норми про призначення пенсії, як обставин, що зумовлюють припинення виплати призначеної пенсії.

Так, для прикладу, в силу статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, навіть у разів позбавлення волі особи, якій призначена пенсія відповідно до цього Закону, виплата їй призначеної пенсії здійснюється на загальних підставах

Крім того, стороною відповідача не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження скасування відповідного розпорядження про призначення пенсії позивачу. Будь-яких рішень суб'єктом владних повноважень з цього приводу не приймалось. Отже, припинення виплати пенсії навіть з цих підстав є помилковим.

Таким чином позовні вимоги зв даним спором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподіли відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6 - 11, 71, 99 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_3 - незаконними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області поновити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років, починаючи з лютого 2015 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя: Г.В. Черновськой