Справа № 804/5292/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ К/800/47542/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» (далі - Товариство) звернулось з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська в особі начальника управління Кучер Т.П. (далі - УПФУ) в якому просило зобов'язати відповідача оформити та надіслати подання до Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Дніпропетровська (далі - УДКСУ) про повернення позивачу помилково зарахованих до Державного бюджету України коштів у розмірі 3767,40 гривень (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що відмова відповідача у поверненні спірних коштів не ґрунтується на вимогах закону, а тому Товариство просило про задоволення позову.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року позов задоволено та зобов'язано відповідача оформити та подати до УДКСУ подання про повернення Товариству спірних коштів.

Оскаржуваною постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач прав Товариства не порушив, оскільки діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судами встановлено, що позивач перерахував до Пенсійного фонду України збір на обов'язкове державне пенсійне страхування на підставі частини 7 статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 400/97-ВР) у розмірі спірних коштів у цій справі.

27 березня 2015 року Товариство звернулось до відповідача з заявою про повернення помилково сплачених коштів, однак у її задоволенні останній відмовив.

Так, у відповідності до частини 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону.

В свою чергу, питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» регулює Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740, в редакції періоду спірних правовідносин).

Згідно з положеннями абзаців 1, 2 пункту 13 Порядку № 1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених пунктом 12 цього Порядку, сплачується у розмірі залежно від вартості легкового автомобіля, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу, довідки-рахунку торговельних організацій, договору міни, довідки органів митної служби, акта експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість, у розмірі 3 відсотки - якщо вартість легкового автомобіля не перевищує 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня звітного року.

Водночас, підпунктом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» постановлено органам, що контролюють справляння надходжень бюджету забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

В даному випадку, органом, що контролює справляння надходжень бюджету є відповідач.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

За змістом пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

При цьому, виходячи із змісту наведених положень законодавства, помилково зарахованими є кошти, які сплачені до Державного бюджету України (місцевого бюджету) однак такі не належало сплачувати з окремих видів господарських операцій, або сплачені у більшому розмірі, або у випадках, коли не відбулось відповідної операції, при здійсненні якої сплачується збір.

Як правильно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи Товариство сплатило збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у правильному розмірі за здійснення господарської операції, з якої передбачено справляння такого.

Доводи позивача про те, що ним не здійснювалась господарська операція у вигляді купівлі легкового автомобіля не заслуговують а увагу, оскільки доказів, на підтверджень цих обставин під час розгляду справи у судах попередніх інстанції Товариством не надано, а судами такі не встановлені.

Також, судами правильно не взято до уваги довідку, яка надана Товариству відділом реєстраційно - екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції з обслуговування Красногвардійського, Ленінського районів міста Дніпропетровськ, Дніпропетровського та Солонінського районів Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відсутність реєстрації на ім'я позивача у період з 1 серпня 2014 року по 24 лютого 2015 року легкових автомобілів, оскільки така не містить відомостей про відсутність здійснення господарської операції, з якої сплачено збір у розмірі спірних коштів.

В обсязі встановлених судами у цій справі фактичних її обставин, описаних вище, а також положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що спірні кошти є помилково зарахованими до Державного бюджету України, а тому висновки апеляційного суду про відмову в позові є правильними.

З огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМИР-ТРАНС» відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало