Справа № 301/1765/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 876/13298/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Доробратівської сільської ради на постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.10.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Доробратівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_1 про скасування рішень органів місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 23.07.2013 року звернувся до суду з позовом до Доробратівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_1 про скасування рішень органів місцевого самоврядування.

Покликається на те, що 02.10. 2012 року на засіданні аукціонної комісії з продажу будівлі магазину (торгового комплексу) за адресою АДРЕСА_1 Дунковецького споживчого товариства його визнано переможцем аукціону та 27.11. 2012 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. 21.12.2012 року сесія Доробратівської сільської ради рішенням №119 вирішила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо вирішила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки в користування на умовах оренди для комерційного використання за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 0, 12 га строком на 49 років. 08.02. 2013 року сесія Доробратівської сільської ради рішенням №24 вирішила укласти з ним договір про впорядкування плати за користування даної земельної ділянки. 24.04. 2013 року позивач звернувся до Доробратівської сільської ради із заявами про зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки із земель комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,12 га та в порядку ст.19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняти рішення щодо розроблення детального плану. 07.06. 2013 року сесія Доробратівської сільської ради рішенням №44 відмовила позивачу у задоволенні цих заяв, посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель запасу сільської ради. Будівля, що розташована на зазначеній земельній ділянці, належить позивачу на праві власності і його син ОСОБА_1 1988 року народження подав до Доробратівської сільської ради заяву про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку в межах населеного пункту, однак 07.06. 2013 року рішенням сесії Доробратіської сільської ради №45 йому було відмовлено та запропоновано земельну ділянку для будівництва житлового будинку за межами села. Оскільки його син є інвалідом І групи і пересувається в інвалідному візкові йому потрібно будувати житловий будинок в центрі села. Позивач згідний перебудувати належний йому на праві власності магазин у житловий будинок для сина, але перепоною для цього є рішення №44 Доробратівської сільської ради від 07.06. 2013 року про відмову у зміні цільового призначення земельної ділянки із комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та рішення №45 від 07.06. 2013 року про відмову у виділенні земельної ділянки під будівництво житлового будинку в межах населеного пункту, в зв'язку з чим просить скасувати рішення сесії Доробратівської сільської ради від 07.06. 2013 року № 44 про відмову у зміні цільового призначення земельної ділянки із комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах населеного пункту та зобов'язати сесію даної ради прийняти рішення, яким задоволити заяву про зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки із земель комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.12 га та заяву ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки лід будівництво житлового будинку в межах населеного пункту.

Оскаржуваною постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.10.2013 року позовну заяву задоволено, а саме скасовано рішення сесії Доробратівської сільської ради від 07.06. 2013 за №44 про відмову у зміні цільового призначення земельної ділянки із комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах населеного пункту. Зобов'язано сесію Доробратівської сільської ради прийняти рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель комерційного використання на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,12 га.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та не підлягає до задоволення, оскільки його вимоги не відповідають чинному законодавству, а саме ст. ст. 20,120,116 Земельного кодексу України.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки, виданої виконкомом Доробратівської сільської ради від 11.07. 2013 року № 535, в майновому комплексі, що розташований за адресою АДРЕСА_1 станом на 11.06. 2013 року торгівельна діяльність не здійснювалася, та довідки, виданої Дунковецьким СТ від 02.09. 2012 року з -1.01. 2002 року по 02.09. 2012 року торгово-комерційна діяльність не проводилася. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Позивач ОСОБА_1 27 листопада 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та Дунковицьким споживчим товариством придбав з аукціону майновий комплекс - будівлю магазину (комерційний об'єкт), що знаходиться в АДРЕСА_1 З цієї підстави позивач звернувся у сільську раду із заявою про виділення йому земельної ділянки для обслуговування об'єкту торгівлі.

Земельна ділянка під даним магазином (об'єктом) є землею комерційного призначення.

Рішенням сесії Доробратівської сільської ради № 119 від 21 грудня 2012 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди загальною площею 0,12 га строком на 49 років.

На підставі вказаного рішення 13 березня 2013 року позивач уклав Договір № 02 з Приватним підприємством «Зем-Сервіз» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди розроблено.

Рішеннями Доробратівської сільської ради даний проект землеустрою затверджено. 11 жовтня 2013 року укладено Договір оренди між Доробратівською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2013 року.

У червні 2013 року позивач звернувся у сільську раду із заявою про зміну цільового призначення даної земельної ділянки із землі комерційного призначення на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України передбачено вичерпний перелік безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам. Зокрема у разі : а і приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, мустанов та організацій, в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації,визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. ОСОБА_1 під такий перелік не підпадає і ним не надано доказу про наявність у нього права на безкоштовну приватизацію цієї землі . Отже, відсутні підстави для отримання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування магазину (комерційного об'єкту).

Оскаржувана постанова суду суперечить цій нормі матеріального права (ст. 116 ЗК України).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю або споруду до громадян чи юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Отже, дана земельна ділянка може бути надана ОСОБА_1 тільки в користування (оренду) або викуплена ним (на підставі цивільно-правової угоди).

Оскаржувана постанова суду суперечить вказаній нормі матеріального права (ст. 120 ЗК України).

Статтею 20 ЗК України, якою передбачено, що правом звернення із заявою про зміну цільового використання землі користуються тільки власники цієї землі.

Постановою КМ України "Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб" від 11 квітня 2002 р., передбачено виключне право власника землі звернутись у сільську раду із заявою про зміну цільового використання землі. ОСОБА_1 не є власником землі під магазином, а отже, не має права звертатись із заявою про зміну цільового використання цієї землі.

Тільки в разі перебудови купленого ним магазину у житловий будинок та реєстрації у

відповідних органах цього об'єкту як житлового будинку, викупу цієї земельної ділянки, у

ОСОБА_1 виникне право на зміну цільового використання землі.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України

від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Виходячи з вищевикладеного, право відповідача на вчинення дій з розробки та затвердження нової технічної документації на передачу земельних ділянок у власність громадянам та укладення договору оренди є дискреційним повноваженням, а тому задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Доробратівської сільської ради - задовольнити.

постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.10.2013 року у справі № 301/1765/13-а - скасувати та прийняти нову , якою в позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар