Справа № 810/1417/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ К/800/39313/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року

у справі № 810/1417/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» (далі - позивач, ТОВ «Овостар»)

до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, Васильківська ОДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Овостар» звернулось до суду з адміністративним позовом до Васильківської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2014 року у розмірі 560 849,00 гривень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 7, ст. 8, ст. 9, ст. 10, ст. 11, ст. 69, ст. 86, ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період вересень-жовтень 2014 року, результати якої оформлено актом від 12.12.2014 року № 4551/1501/32086437, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого товариством завищено податковий кредит за вересень 2014 року в сумі 560 849,00 гривень, чим завищено залишок від'ємного значення по декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року у сумі 560 849,00 гривень та залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду; в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року встановлено заниження податкового зобов'язання податку на додану вартість в сумі 150,00 гривень, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення по податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.12.2014 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2014 року на суму 560 849,00 гривень та за жовтень 2014 року на 150,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями п. 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

З наведеного вбачається, що у випадку відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної, у покупця відсутнє право на включення сум податку на додану вартість по таким податковим накладним до податкового кредиту, однак, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України позивачем разом з податковою декларацією з податку на додану вартість від 20.10.2014 року за звітний (податковий) період вересень 2014 року подано Додаток 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)», у якій ТОВ «Овостар» заявлено про порушення продавцем порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема С(Ф)Г «Нива».

При дослідженні Додатку 8 податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період вересень 2014 року судами встановлено, що сума податку на додану вартість по операціях з С(Ф)Г «Нива» (ІПН 49), податкові накладні якого містили порушення, зокрема, не зареєстровано податкову накладну в ЄРПН та порушено затверджену форму податкової накладної, становить 560 848,97 гривень.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи, основними видами діяльності ТОВ «Овостар» є виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань, неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач (покупець) мав господарські правовідносин з С(Ф)Г «Нива» (постачальник) на підставі договору поставки від 08.09.2014 року № ОВ-08/09/14-1, за умовами якого форма розрахунків - безготівкова, оплата в строк 2 (двох) банківських днів з дати поставки товару з урахуванням п. 3.4 договору (п.3.3 цього договору), а також з урахуванням пунктів 5.4 і 5.5 договору. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору доставка товару здійснюється постачальником покупцю на умовах DDP за адресами: а) Черкаська обл., Жашківський район, с. Скибин, вул. Леніна, 100; б) Черкаська обл., Жашківський район, м. Жашків, вул. Вокзальна, 1, конкретна адреса поставки вказується в підписаних до Договору специфікаціях.

За результатами виконання умов вказаного договору у вересні 2014 року С(Ф)Г «Нива» поставило позивачу соняшник у загальній кількості 838,878 тон на загальну суму, з урахуванням податну на додану вартість, 3 365 094,45 гривень.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових, товарно-транспортних та податкових накладних, які досліджені судами попередніх інстанцій.

У період з вересня по листопад 2014 року позивачем здійснено часткову оплату за поставлений товар, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської виписки про оплату за вересень 2014 року - березень 2015 року.

При цьому, відповідно до оборотно-сальдових відомостей та карток бухгалтерських рахунків за вересень 2014 року - березень 2015 року у ТОВ «Овостар» на даний час присутня кредиторська заборгованість по розрахунках з С(Ф)Г «Нива», яка складає 1 043 478,86 гривень, що виникла на підставі п. 5.4 договору поставки від 08.09.2014 року № ОВ-08/09/14-1, згідно якого у випадку ненадання покупцю в строк, встановлений ПК України, податкової накладної, оформленої у відповідності зі ст. ст. 187, 201 ПК України, або якщо будь-яким способом буде зменшено податковий кредит покупця по податковим накладним постачальника, строк оплати за отриманий товар буде пропорційно корегуватись в бік збільшення у відповідності зі строками надання належним чином оформленої податкової накладної чи до моменту вирішення покупцем спору з приводу податкового кредиту.

Як вірно встановлено, судами, С(Ф)Г «Нива» відповідно до пункту 4.2. Договору були виписано видаткові і товарно-транспортні накладні на кожну поставку товару окремо, а також податкові накладні, які були включені останнім до податкових зобов'язань, однак, у зв'язку з тим, що частина з них не була зареєстрована належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних, такі податкові накладні, з урахуванням п. 201.10 ст. 201 ПК України, було включено позивачем до податкового кредиту, відображено в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, а також в декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року. При цьому, загальну суму податку на додану вартість у розмірі 560 849,00 гривень за такими відображено в додатку № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів (Д5)» до декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року.

Крім того, судами встановлено, що відповідно договору переробки давальницької сировини від 01.06.2013 року № ОВ-01/06/13-10, укладеного з ТОВ «Ясенсвіт», частину придбаного у С(Ф)Г «Нива» насіння соняшника у кількості 407,22 тон, яке було поставлено за адресою: Черкаська обл., Жашківський район, с. Скибин, вул. Леніна, 100, передано позивачем у переробку разом з давальницькою сировиною інших постачальників (насіння соняшнику) в загальній кількості 2035,51 тон.

На підтвердження вказаної господарської операції позивачем долучено до матеріалів справи копії актів здачі-приймання робіт, видаткових накладних, що засвідчують передачу сировини (насіння соняшнику) у переробку, а також видаткових накладних, що підтверджують повернення ТОВ «Ясенсвіт» готової продукції (олії соняшникової) з переробки за вересень - листопад 2014 року. При цьому, матеріали справи містять копії договору відповідального зберігання (сировини) від 01.06.2013 року № ОВ-01/06/13-11, актів здачі-прийняття робіт до договору відповідального зберігання сировини, актів приймання-передачі майна на зберігання, актів приймання-передачі (повернення) майна зі зберігання за вересень - листопад 2014 року до зазначеного договору.

В подальшому, позивачем було реалізовано контрагентам лушпиння соняшника, олію соняшникову та макуху, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів поставки та вантажно-митних декларацій.

Разом з тим, судами встановлено, що позивачем відповідно до договору складського зберігання зерна від 24.07.2014 року № 14-7 передано на відповідальне зберігання ПАТ «Жашківський елеватор» насіння соняшнику у загальній кількості 4897,165 тон, з урахуванням іншої частини придбаного у С(Ф)Г «Нива» соняшнику в кількості 431,658 тон, що підтверджується копіями складських квитанцій, які є документами суворої звітності, реєстрів приймання зерна, актів за послуги зберігання, актів-розрахунків та податкових накладних.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судами, зазначене насіння соняшника, що знаходилось на відповідальному зберіганні у ПАТ «Жашківський елеватор» протягом грудня 2014 року - березня 2015 року та було перевезено і передано на виробництво олії соняшникової до ТОВ «Ясенсвіт» відповідно до Договору про переробку сировини. При цьому, перевезення соняшнику від ПАТ «Жашківський елеватор» до ТОВ «Ясенсвіт» для переробки здійснювалося ПП «Транс-Вей» за договором перевезення від 25.12.2014 року № ОВ-29/12/14-2 та ТОВ «АТП 1981» за договором перевезення від 05.02.2015 року № ОВ-05/02/15-3, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів, податкових накладних та товарно-транспортних накладних.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність спірних господарських операцій та правильність їх документування на підставі первинних документів оформлених відповідно до вимог ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, на момент укладання правочину та складання податкових накладних зазначений контрагент позивача був зареєстрований платником податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку.

Також, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилань відповідача на акт перевірки контрагента позивача, які слугували однією з підстав для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з тим, що порушення контрагентом податкового законодавства не може впливати на правомірність формування ТОВ «Овостар» податкового кредиту, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу та правомірно задовольнили позовні вимоги ТОВ «Овостар».

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі № 810/1417/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді:підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник суддіпідпис (підпис) І.В. Приходько