Справа № 815/5017/15
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5017/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

за участю секретаря Сємак О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Караханяна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2015р. фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі- ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 18.08.2015р. за платежем з податку на додану вартість у сумі 34018,50 грн., з яких 22679,50грн. за основним платежем та 11339,50грн. за штрафними санкціями; № від 18.08.2015р. за платежем з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 424297,26грн., з яких 339437,81грн. за основним платежем та 84859,45грн. за штрафними санкціями; визнання протиправними та скасування вимоги №ф- від 18.08.2015р. про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 153866,21грн., рішення № від 18.08.2015р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 153866,62 грн.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що за всіма господарськими операціями у нього наявні первинні документи та відсутні будь-які підстави для висновку про порушення ним норм чинного законодавства. Ствердження відповідача про безтоварність спірних операцій не відповідають дійсності та спростовуються наданими до перевірки документами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2015р. позов задоволений повністю; визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № від 18.08.2015р., № від 18.08.2015р., податкова вимога №ф- від 18.08.2015р., рішення про застосування штрафних санкцій № від 18.08.2015р.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить постанову суду скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб з 23.08.2012р., з 01.01.2013р. здійснює підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, та з 01.02.2013р. є платником податку на додану вартість. /а.с.16-20/

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки був складений акт від 03.08.2015р. за №4811/15-52-17-01/НОМЕР_1 /25-48а.с./, в якому зазначено порушення ФОП ОСОБА_4: п.164.1 ст.164, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та з урахуванням п.167.1 ст. 167, п.177.1 ст. 177 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у загальній сумі 339437,81грн.; п. 44.1 ст. 44, ст.. 185, 186, 187, п. 198.6 ст. 198, п.201,1 (з) п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. у сумі 22679грн., в тому числі: пп.4 п.2 ст.6 на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внесу на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донараховано єдиного внесу на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 153866,21грн.

На підставі зазначеного акту ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняті наступні рішення: податкове повідомлення - рішення № від 18.08.2015р. за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 34018,50грн., з яких за основним платежем 22679,50грн. та за штрафними санкціями 11339,50грн./а.с.24/; податкове повідомлення - рішення № від 18.08.2015р. за платежем з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 424297,50грн., з них за основним платежем 339437,81грн. та штрафними санкціями 84859,45грн./а.с.23/; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.08.2015р. № Ф- щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 153866,21грн. /а.с.21/; рішення № від 18.08.2015р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 153866,21грн. /а.с.22/

Відповідач дійшов до висновку, що відображені у податкових деклараціях про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_4 дані за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. не відповідають даним податкового обліку, внаслідок чого наявні порушення чинного податкового законодавства.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно до п.п. 44.6, 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від рахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена у відповідності до порядку, передбаченого законодавством. Перевірка провадилася за участю ФОП ОСОБА_4 При перевірці використано реєстраційні документи, податкову звітність, довільні документи, книги обліку доходів та витрат, накладні, акти виконаних робіт, договори, податкові накладні, накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт та інші документи, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, трудові договори, відомості нарахування заробітної плати. Опис наданих для перевірки документів, складений особисто фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 в присутності головного державного ревізора-інспектора Заворотної Н.О. /а.с.30/

Дохід, отриманий ФОП ОСОБА_4 від провадження діяльності на загальній системі оподаткування, відповідно до податкових декларацій (звітів, розрахунків, інших джерел) за календарний 2014р. складав 7137008,82 грн. ; витрати , пов'язані з діяльністю склали 6908110,4 грн.; чистий оподаткований дохід 228898,42 грн. /а.с.30/

Апелянт посилається на те, що позивачем було здійснено завищення суми валових витрат на загальну суму 2206821,59грн. шляхом включення до суми витрати, які не підтверджено документально. За даними податкових декларацій витрати склали 6908110,4 грн., а згідно книги обліку доходів та витрат (ф.10) витрати за 2014 р. склали 4701288,82грн.

При цьому, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси зазначає про недоведеність реальності зазначених витрат.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені в абзацах першому - сьомому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуг зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманим доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи.

Відповідно до п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Позивач підтвердив, що в наданій ним Книзі обліку доходів і витрат зазначені всі його витрати як ФОП на сторінки 26. /т.6 а.с.53/

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, судова колегія дійшла до висновку, що перевіркою не встановлений та не наданий суду розрахунок, яким чином ФОП ОСОБА_4 зробив завищення валових витрат на 2206821,58грн.

Наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного перегляду справи первинні документи, надані позивачем та його контрагентом, за змістом відповідають вимогам законодавства, які пред'являються до первинних документів. Доказів недостовірності даних в цих документах апелянтом не представлено.

Тобто, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодна норма Податкового кодексу України та жодний законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

За чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

При цьому, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагентів товару та послуг, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Таким чином, позивачем у відповідності до вимог п.198.1. п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України віднесено до складу податкового кредиту податок, сплачений в ціні придбаних товарів, на підставі податкових накладних, оформлених належним чином та виданих підприємствами, що на момент здійснення господарської діяльності мали статус платників податку на додану вартість.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству висновок апелянта про порушення позивачем п. 198.2. ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що доводи податкової щодо порушення ФОП ОСОБА_4 п.164.1 ст.164, п.177.10 ст.177 ПК України, в результаті чого ним занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 339437,81грн., є необґрунтованими, оскільки факти отримання послуг та поставки товару/послуг підтверджені достатніми та належними доказами.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 18.08.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 339437,81 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 84859,45 грн.

При цьому згідно п.2.4 акту перевірки звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014р. позивачем надано 09.02.2015 р., на загальну суму 34375,99 грн., - сплачено в повному обсязі та своєчасно.

Однак, викладені в п.2.1 акту перевірки вищерозглянуті висновки щодо заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 2209829,08 грн. призвели до помилкового висновку в п.2.4 акту перевірки про порушення підприємцем пп.4 п.2 ст.6, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачем занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 153866,21грн.

Отже, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності та скасуванню вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в розмірі 153866,21грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.08.2015 р. № , яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 153866,62 грн.

Крім того, перевіркою податкових зобов'язань по податку на додану вартість (п.2.3 акту перевірки) встановлено заниження суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 8285грн. Зокрема за квітень 2014р. 1113грн., травень 2014р. 1258грн., червень 2014р. 1196грн., липень 2014р. 3425грн., серпень 2014р. 1293грн. При цьому згідно акту перевірки, відхилення встановлено у бік збільшення, тобто позивачем перевищено показники, однак за актом перевірки здійснено висновок про заниження суми податкового зобов'язання в загальному розмірі 8285грн. В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача пояснив це технічною помилкою при складанні акту перевірки та винесенні спірного податкового повідомлення-рішення від 18.08.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 22679,50 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 11339,50 грн.

При цьому, розбіжності обліку позивача та його контрагентів спростовуються матеріалами справи, а наявність оригіналів податкових накладних відображених у реєстрах та додатку №5 до декларації надають ФОП ОСОБА_4 всі підстави для формування податкового кредиту у вищевказаній сумі. Відсутність розбіжностей в обліку також підтверджується копією листа ПРАТ «ЯНТАР» від 06.08.2015р. та копіями реєстру податкових накладних.

Позивачем, також, правомірно сформовано податковий кредит в квітні 2014 р. з ПДВ за податковими накладними виданими TOB «Неолоджик» на загальну суму 4738,28грн. (з врахуванням подальших коригувань), оскільки всі суми були відображені контрагентом TOB «Неолоджик» в додатках №5 до декларації за грудень 2013 та січень 2014 р. відповідно в рядках № 86 та 65.

Крім того, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 сформовано податковий кредит за квітень 2014р. на підставі податкових накладних виданих TOB «Белая Береза». При цьому при формуванні податкового кредиту було допущено технічну помилку, а саме замість суми 2184,0 грн. (податкова накладна № 511) було вказано 21840 грн., у зв'язку із чим у додатках №5 до декларації зазначено наступні суми: 38215,10грн. - у рядку 14 та 9981,38грн. - у рядку 13 розділу 2-го. Помилка була виявлена платником податку самостійно та виправлена при поданні декларації за червень 2014 р. (запис №5 у таблиці 2).

Судом також встановлено, що формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих ФОП ОСОБА_4 від ТОВ «Спецавтотехніка М», у вересні 2014 р. здійснено на підставі 10 податкових накладних на загальну суму 2157,20 грн.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п.198.1 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 зазначеного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, наведені в акті перевірки фактичні обставини не відповідають податковій звітності платника податку і ніяким чином не обґрунтовані. При цьому податковим органом проігнорована первісна документація та податкові накладні, які слугували підставою для формування податкового кредиту. Отже суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.08.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 22679,50 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 11339,50 грн. та, дослідивши фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, дійшов висновку про обґрунтованість формування податкового кредиту та зобов'язань, у зв'язку із чим вищезазначене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 94 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з ст.88 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись, ст.ст. 94, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок №:1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код ЄДРПОУ суду 34380461 судовий збір в розмірі 5359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) гривен грн. 20 копійок.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія