Справа № 815/392/14
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

23 березня 2016 року м. Київ К/800/25946/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ТОВ «Нєман» до Південної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, за касаційною скаргою Південної митниці Міндоходів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ТОВ «Нєман» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати рішення Південної митниці Міндоходів митного посту «Одеса-порт» про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610158/2 від 29.11.2013 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2013/00688 від 28.11.2013.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними і скасовані рішення Південної митниці Міндоходів митного посту «Одеса-порт» про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610158/2 від 29.11.2013 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2013/00688 від 28.11.2013.

У касаційній скарзі Південна митниця Міндоходів, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 03.06.2013 між компанією «OVEN LLP» (Великобританія) (продавець) та ТОВ «Нєман» (покупець) укладено контракт № 1-03/04 із додатком № 1 до контракту від 06.09.2013, за умовами якого продавець продає, а покупець покупає промислові товари, а також інші товари в асортименті, кількості та по ціні, визначеній в інвойсах (рахунках постачальника), які є невід'ємною частиною договору.

28.11.2013 на виконання умов вказаного контракту позивачем з метою здійснення митного оформлення товару: електрогенераторні установки з поршневим двигуном, з іскровим запалюванням, до митного посту «Одеса - порт» Південної митниці Міндоходів подано в електронному вигляді митну декларацію № 500060001/2013/052623; зовнішньоекономічний контракт від 03.06.2013 № 1-03/04 та додаток № 1 до контракту від 06.09.2013; комерційний документ (інвойс) від 12.10.2013 № ZDT-2/054; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 23.09.2013 № 500/2012/0000102; морська накладна від 14.11.2013 № APL/IMP-13006; міжнародна автомобільна накладна (CMR) від 27.11.2013 № 198; коносамент від 12.10.2013 № APLU065747017; пакувальний лист від 12.10.2013; довідку про декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами; декларацію про відповідність № UA.082.D.Z001128-13 від 27.11.2013; акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 27.11.2013; акт про зважування транспортного засобу з вантажем № від 27.11.2013; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контрою № 2761 від 12.10.2013. Митна вартість зазначеного товару визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

В зв'язку із виникненням у митного органу сумніву стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, позивачу запропоновано надати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару: виписки з бухгалтерської документації; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів; інформацію біржових організацій про вартість сировини; рахунки про сплату комісійних та посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту).

На виконання вказаних вимог позивач надав інформацію інших підприємств, які здійснюють митне оформлення подібних товарів за рівнем митної вартості, яка відповідає вартості товару, який подано для митного оформлення. Вказано, що вартість аналогічних товарів у Китаї відповідає ціні ввезеного ним товару згідно інвойсу від 12.10.2013 № ZDT-2/054, і заявлена вартість підтверджується висновком № ОС18/11-С від 28.11.2013 ТОВ «Експертно-аналітичний центр «Магеллан» та аналізом сайтів в мережі Інтернет на аналогічні товари. Крім того, щодо витребуваних відповідачем документів позивач зазначив, що відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту надання таких документів відправником не передбачено та відповідно до пункту 3 статті 53 МК України не є обов'язковим і здійснюється тільки за наявності таких документів.

За результатами розгляду поданих документів, Південною митницею Міндоходів митного посту «Одеса-порт» прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610158/2 від 29.11.2013 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2013/00688 від 28.11.2013.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 МК.

За змістом частин 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 3, 5 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Судами зазначено, що розбіжність між фактичною вагою нетто товарів та заявленою позивачем вагою товарів у супровідних документах не призводить до заниження митної вартості товарів, а навпаки її завищує, а тому відсутні підстави вважати, що встановлена розбіжність не дозволяє встановити митну вартість за основним методом (ціною контракту), яка відповідає товаросупровідним документам. Органом з сертифікації було помилково вказано назву відправника продукції замість назви виробника у декларації відповідності, що свідчить про відсутність розбіжностей у декларації про відповідність вимогам технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, технічного регламенту безпеки машин. Згідно комерційного інвойсу від 12.10.2013 № ZDT-2/054, поставка товару за контрактом 1-03/04 від 03.06.2013 відбулось на умовах Odessa. Відповідно до Багатосторонньої угоди від 01.01.2000, № 560 «НКОТЕРМС. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), термін «вартість, страхування та фрахт» (CIF) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. За таких обставин оплата товару мала відбутись за фактом поставки товару в морський порт Одеса, у зв'язку з чим виписки з бухгалтерської документації про сплату вартості товару товариство не могло надати через відсутність такої сплати. Також зазначено, що в країнах Західної Європи змінений порядок оформлення вантажних митних декларацій у зв'язку з введенням системи митних процедур MDAS, у зв'язку з чим ВМД оформлюються у цифровому вигляді та не мають паперового носія, а тому експортна митна декларація у позивача також може бути відсутньою.

За таких обставин суди вказали про ненадання митним органом доказів на підтвердження, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а тому витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішень цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товару.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням описаного суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для визнання протиправними і скасування рішення Південної митниці Міндоходів митного посту «Одеса-порт» про коригування митної вартості товарів № 500060001/2013/610158/2 від 29.11.2013 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2013/00688 від 28.11.2013.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Південної митниці Міндоходів відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: