Справа № 2а-1870/4821/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/9991/67329/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області, Головного управління Державного казначейства України в Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, за касаційною скаргою Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області та Державної судової адміністрації України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року, -

встановив:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області, Головного управління Державного казначейства України в Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення 7531,68 гривень.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області щодо утримання з щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_4 податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік у розмірі 7531,68 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області та Державної судової адміністрації України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року в частині задоволення позовних вимог і прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_4 працює суддею Глухівського міськрайонного суду Сумської області і отримує щомісячне грошове утримання судді, який набув право на відставку та продовжує працювати.

Згідно розрахунку щомісячного грошового утримання працюючим суддям Глухівського міськрайонного суду Сумської області з щомісячного грошового утримання позивача за січень-грудень 2011 року був утриманий податок у розмірі 7531,68 гривень.

За приписами статті 51 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до частини 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. До таких конституційних гарантій віднесено обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина 1 статті 130 Конституції України).

Як вбачається зі змісту Закону № 2453-VI, у ньому розрізняється правове становище судді, який здійснює правосуддя, та судді у відставці. У статті 138 вказаного Закону передбачено підстави набуття суддею у відставці права на пенсію або на щомісячне довічне грошове утримання.

Положення частин 1-4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, Закону № 2453-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 з наступними змінами містять приписи щодо винагороди, матеріального і соціального забезпечення суддів, в тому числі щомісячного грошового утримання.

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Виходячи з системного аналізу положень Закону № 2453-VI це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

З 1 січня 2011 року набув чинності Податковий кодекс України, підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи як сума пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, а також з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії не підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів, і сформулював правову позицію, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 надано офіційне тлумачення поняттю «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, в системному зв'язку з положеннями Закону № 2453-VI, та означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді та одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, що є складовою правового статусу судді і однією з гарантій його незалежності, так і судді у відставці, який одержує таку виплату з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що поняття «щомісячне довічне грошове утримання» означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як встановлено судами, Територіальне управління державної судової адміністрації України в Сумській області як податковий агент всі утриманні суми податку з щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_4 за 2011 рік у розмірі 7531,68 гривень перерахувало до місцевого бюджету міста Глухова Сумської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність дій Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області щодо утримання з щомісячного грошового утримання позивача податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх рішення в частині задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області та Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області, Головного управління Державного казначейства України в Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.