Справа № 826/2118/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 826/2118/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Міністерство освіти і науки України, Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі, Київський національний торговельно-економічний університет про визнання недійсним розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Міністерство освіти і науки України, Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі, Київський національний торговельно-економічний університет про визнання недійсним розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі» від 25.11.2015 р. №1223-р.

Разом з адміністративним позовом позивачем до суду першої інстанції було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення його клопотання, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у своєму клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_2 просить суд зупинити дію розпорядження КМУ від 25.11.2015 р. №1223-р до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Клопотання мотивовано тим, що передчасне припинення Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі позбавить студентів та аспірантів можливості продовжувати навчання на умовах, обраних ними у відповідності до законодавства, а також тим, що оскаржуване розпорядження КМУ прийнято за відсутності відповідних рішень Вченої ради університету, рішень конференції трудового колективу, обґрунтування ректора та є неправомірним.

Відмовляючи в задоволенні зазначеного клопотання суд першої інстанції виходив з того, що, в даному випадку, відсутні докази, які б свідчили про наявність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносин регулюються нормами Кодексу адміністративного судочинства ( далі - КАС України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, з наведеної законодавчої норми вбачається, що підставою для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову є наявність однієї з двох умов: 1) очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; 2) очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що головне, на чому наполягав позивач при обґрунтуванні вимог клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного ним розпорядження КМУ, однак, жодних доказів, які б підтверджували зазначені обставини саме у розумінні ч. 1 ст. 117 КАС України, суду надано не було, а інші доводи позивача щодо протиправності розпорядження підлягають перевірці судом першої інстанції в ході розгляду справи по суті, оскільки саме правомірність/протиправність оскаржуваного розпорядження КМУ і є предметом судового розгляду у цій справі.

Крім того, судова колегія відзначає, що також позивачем не було надано жодних належних та допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів та не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності інших правових підстав, прямо передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України., зокрема, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, унеможливлення їх захисту без вжиття відповідних заходів або ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Судовою колегією встановлена відсутність правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 117 КАС України в даному випадку, а тому доводи апелянта є необґрунтованими та до уваги не приймаються з огляду на таке.

Так, апелянт стверджував про те, що Вченими радами Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі та Київського національного торговельно-економічного університету питання щодо об'єднання зазначених навчальних закладів не обговорювались і не погоджувались, позивач та інші студенти не були повідомлені про наміри щодо прийняття рішення про припинення університету, зазначене питання не погоджувалось з трудовим колективом та профспілковими органами, але такі обставини самі по собі не вказують на очевидну наявність безпосередніх правових підстав, визначених ст. 117 КАС України.

Більш того, апеляційний суд зазначає, що ці ж самі доводи покладені позивачем в основу його позовної заяви і здійснення судом їхньої перевірки та наведення відповідних висновків з цього приводу фактично буде вирішенням справи по суті, що не належить до компетенції апеляційного суду при перегляді ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову.

Посилання ж апелянта на те, що остаточне припинення Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі унеможливить його подальше навчання в цьому університеті на умовах існуючого контракту та призведе до неможливості задоволення позовних вимог, є голослівними і, як вказувалось раніше, не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.

Твердження апелянта про те, що КМУ і Мін'юст навмисно вчиняють дії, направлені на недопущення зупинення процесу ліквідації Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, а також його посилання на корупційні дії посадових осіб КМУ та учбових закладів є не обґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що оскаржуваним розпорядженням порушено його право на освіту та право вибору ВНЗ, а також його посилання на те, що після ліквідації вказаного ВНЗ він буде позбавлений можливості захистити кандидатську дисертацію, та твердження апелянта про те, що ліквідація даного ВНЗ призведе до зайвих бюджетних витрат, є не обґрунтованими і жодним чином також не вказують на наявність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову, передбачених ст. 117 КАС України.

Також, апелянт посилався на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2016 р. у справі № 826/26805/15 про закриття провадження у справі, якою, на його думку, встановлено протиправність оскаржуваного розпорядження і яка обов'язкова при розгляді цієї апеляції. Однак, такі твердження є помилковими, вказаним судовим рішенням вирішено процесуальне питання про відмову від апеляційної скарги і не вирішувалось судом питання протиправності вказаного рішення.

Твердження апелянта про те, що невжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову може вплинути на його стан здоров'я, апеляційний суд вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки, в даному випадку, апелянтом не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між його захворюванням (діагноз - «гіпертонічний криз») та прийняттям КМУ оскаржуваного розпорядження та/або його виконанням чи вирішенням питання про вжиття заходів забезпечення позову. Тому, медичний документ, який міститься в матеріалах відокремленого провадження ( а.с. 97) підтверджує лише факт наявності в позивача такого захворювання і до уваги не приймається.

Таким чином, дослідивши вищевказані та всі інші доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і на увагу не заслуговують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх та необхідних правових підстав, визначених ст. 117 КАС України, для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції були повно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 159, 160, 195, 196, 199, 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 25.03.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.