Справа № 460/10/14-а, 2а-460/27/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/11815/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Большакової О.О., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Козак О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про зобов'язання призначити та виплатити пенсію,-

В С Т А Н О В И В :

02 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 80% середньомісячного заробітку державного службовця, на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 09.01.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, а його стаж на посадах, віднесених до категорій посад державного службовця становить понад 20 років, тому за таких обставин він має право на пенсію передбаченою ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 80% середньомісячного заробітку державного службовця на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Яворівський районний суд Львівської області постановою від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про зобов'язання призначити та виплатити пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу», в розмірі 80% середньомісячного заробітку державного службовця на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 09 січня 2013 року, відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає зазначену постанову такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та прийнятою з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що він є інвалідом ІІ групи, має страховий стаж на посадах, віднесених до категорій посад державного службовця, понад 20 років, а тому має право на пенсію встановлену ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2013 року ОСОБА_1 безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 142219.

Згідно записів трудової книжки, позивач з 05 листопада 1973 року по 04 листопада 1975 року проходив строкову військову службу, з 10 грудня 1979 року по 15 січня 1990 року проходив службу в органах МВС, з 05 квітня 1991 року по 18 червня 1992 року працював в управлінні охорони громадського порядку ДНД на посаді інспектора першої категорії, з 29 квітня 1976 року по 01 жовтня 1979 року, з 27 червня 1994 року по 13 квітня 1998 року та з 07 квітня 2006 року по 16 листопада 2010 року працював головою Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час звернення до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області для призначення йому пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про державну службу» вже не перебував на службі в органах місцевого самоврядування чи державній службі, а тому підстав для призначення такої не було.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії (ч.10).

Посадовим особам органів місцевого самоврядування, які в період перебування на службі в цих органах визнані інвалідами I та II груп, незалежно від причини інвалідності пенсії по інвалідності призначаються в розмірах, передбачених законодавством України про державну службу, після припинення ними служби в органах місцевогосамоврядування, за наявності стажу служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років та стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ч.12).

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

З матеріалів справи суд апеляційної інстанції вбачає, що ОСОБА_1 після його звільнення 16 листопада 2010 з посади селищного голови в період з 29 березня 2012 року по 15 січня 2013 року перебував на обліку у Львівському міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії державного службовця по інвалідності не працював на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в ОСОБА_1 відсутнє право на призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки на час встановлення йому ІІ групи інвалідності та на час звернення з заявою про призначення пенсії державного службовця по інвалідності він не перебував на службі в органах місцевого самоврядування чи державній службі, а після звільнення з органів місцевого самоврядування отримував допомогу по безробіттю.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії передбачений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Так, позивачу з лютого 2013 року призначена пенсія по інвалідності відповідності до вказаного Закону то позовні вимоги про призначення йому пенсії державного службовця задоволенню не підлягають, оскільки у разі незгоди з призначеною пенсією позивач може звернутися до уповноваженого Пенсійного органу із заявою про переведення на інший вид пенсії.

Таким чином, наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року у справі № 460/10/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.О. Большакова

Т.І. Шинкар

Ухвала в повному обсязі складена 21 березня 2015 року.