Справа № 697/116/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/55656/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р. у справі № 697/116/13-а за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Канівської міської ради третя особа: Релігійна громада Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви Харківсько-Полтавської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви про визнання нечинними рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися з позовом про визнання нечинними рішень Канівської міської ради від 13.12.2012 року в частині пунктів 31 та 32 порядку денного її сесійного засідання від 06.12.2012 року ( 13.12.2012 р.), а саме:

- скасувати (визнати нечинними) рішення Канівської міської ради від 13 грудня 2012 року повністю стосовно надання дозволу релігійній громаді Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки площею 1700 кв. м. в м. Каневі по вул. Пилипенка, 1, під церквою для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій в постійне користування за рахунок орендованих земель парафії Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви та Канівської міської ради, а також практично-організаційного виконання цього рішення відповідними службами, а також щодо розгляду в послідуючому (майбутньому) на черговому закритому засіданні сесії Канівської міської ради питання щодо поновлення договору оренди землі релігійній громаді Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви;

- зобов'язати Канівську міську раду в послідуючому утримуватись від вчинення будь-яких дій (прийняття рішень) на користь релігійної громади Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви (оновлена) Харківсько - Полтавської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви (оновлена) за адресою м. Канів, вулиця Пилипенка, 1, де знаходиться власність - Церква релігійної громади Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви Черкасько-Кіровоградської Української Автокефальної Православної Церкви, якою в приміщені даного Церкві та на її території здійснюються релігійні віросповідання та релігійно - культові обряди.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р., позов залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 155 КАС України.

На ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що даний позов було подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Колегія суддів погоджується з таким висновками судів, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі вказують на те, що вони є членами релігійної громади Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви Черкаської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви Черкаської і Кіровоградської єпархії, яка діє відповідно до ст. 8 Закону України «Про совісті та релігійні організації» і не являється юридичною особою, і представляють дану релігійну громаду, оскільки вимушені захищати порушені права всіх членів громади.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 56 КАС України, сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Пунктом 7 статті 56 КАС України встановлено, що законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом.

Відповідно до статті 58 цього Кодексу, повноваження представників підтверджуються довіреністю. Представляти інтереси юридичних осіб у процесі можуть також і представники за договором. Повноваження законних представників підтверджуються документами, які стверджують займану ними посаду чи факт родинних, опікунських тощо відносин з особою, інтереси якої вони представляють. Засвідчені підписом судді копії цих документів приєднуються до справи. Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації.

Отже, представляти інтереси юридичної особи має право керівник, або особа, уповноважена статутом чи довіреністю. Повноваження керівника підтверджує документ щодо обрання чи призначення його на посаду (наказ, рішення, розпорядження чи указ).

Згідно Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Стаття 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлює, що релігій на організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту.

Отже, відповідно до даного Закону, розрізняють такі види релігійних організацій: релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями). Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Створення релігійної громади не погребує повідомлення органів державної влади, і в цьому випадку релігійна організація діє без створення юридичної особи. Однак, в такому випадку виникає питання: яким чином розпоряджатися майном та здійснювати право власності майном релігійної громади (ст. 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»), як вести добродійну, культурно-просвітну діяльність (ст. 23 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації») і як отримувати добровільні пожертви від парафіян, як захищати порушені права.

Водночас, як вірно встановили суди попередніх інстанцій, матеріали даної справи не містять доказів того, що релігійна громада Вознесіння Господа нашого Ісуса Христа Української Автокефальної Православної Церкви Черкаської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви Черкаської і Кіровоградської єпархії має статус юридичної особи, а також відсутні будь-які доручення від такої релігійної громади позивачам на представлення інтересів в суді.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Позовна заява залишається без розгляду, якщо вона подана недієздатною особою. За загальним правилом адміністративного судочинства до суду за захистом свого права чи охоронюваного законом інтересу можуть звертатися тільки особи, які наділені адміністративною процесуальною дієздатністю, тобто спроможні особисто здійснювати свої процесуальні права і виконувати обов'язки.

Особисте звернення до суду процесуально недієздатної особи є недійсним з юридичної точки зору і не породжує для такої особи ніяких процесуальних наслідків. Однак необхідно підкреслити, що таке звернення стосується самого права на пред'явлення позову, яке зберігається за позивачем і може бути реалізоване його законним представником.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що дана позовна заява подана не уповноваженими представниками в інтересах неіснуючої юридичної особи, а тому позивачі, на думку колегії суддів, звернулися з даним позовом до суду як представники релігійної громади. Даний висновок випливає з того, що із заяви позивачів, як фізичних осіб, відносно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій в постійне користування до Канівської міської ради не надходили протягом 2012 року, а також такий дозвіл фізичним особам не надається.

Отже, позовна заява подана в порушення вимог ст. 48 КАС України, в якій зазначено, що здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність, тобто здатність здійснювати самостійно свої адміністративні процесуальні права та обов'язки у тому числі доручати ведення справи представникові) визнається за громадянами України та юридичними особами).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: