Справа № 2а-3127/12/2670
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2016 р. м. Київ К/800/6793/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київського міського центру зайнятості на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року в справі за позовом Київського міського центру зайнятості до адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року Київський міський центр зайнятості звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом й просив стягнути з адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації виплачену допомогу по безробіттю у сумі 2 211,29 грн. та матеріальну допомогу за професійне навчання у сумі 1 299,42 грн., а всього 3 510,71 грн.

Зазначав, що 23 вересня 2010 року ОСОБА_4 надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю, а у квітні 2011 року на підставі заяви, її було направлено для підвищення кваліфікації до Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова з виплатою матеріальної допомоги на період професійного навчання. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року, ОСОБА_4 поновлено на посаді, з якої її було незаконно звільнено у вересні 2010 року, у зв'язку з чим відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця підлягають утриманню, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному. Позивачем було направлено відповідачу претензію з проханням добровільно перерахувати кошти в сумі 3 510,71 грн., яка залишилася не виконаною.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2012 року позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та позовну заяву залишено без розгляду.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернулась до Подільського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою про надання статусу безробітної з виплатою допомоги, наказом від 23 вересня 2010 року їй надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

15 квітня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Подільського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою про направлення на професійне навчання до Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова та про виплату матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Того ж дня центром зайнятості було укладено з ОСОБА_4 договір щодо її професійного навчання зі строком навчання з 18 квітня по 20 липня 2011 року, про що 22 квітня 2011 року центром зайнятості видано наказ.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року, ОСОБА_4 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу телекомунікаційних мереж управління стратегії розвитку телекомунікацій Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання судового рішення наказом заступника голови, голови комісії з ліквідації Державної адміністрації зв'язку від 30 травня 2011 року №131-02 ІК ОСОБА_4 поновлено на роботі з 02 вересня 2010 року.

20 червня 2011 року ОСОБА_4 звернулась з заявою про зняття з обліку та наказом Подільського районного центру зайнятості в місті Києві від 20 червня 2011 року їй припинено виплату допомоги по безробіттю та знято з обліку.

18 жовтня 2011 року позивач звернувся до Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України з претензією про повернення виплачених ОСОБА_4 допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги за період навчання в сумі 3 510,71 грн., у задоволенні якої відмовлено оскільки невірно зазначено установу, період отримання допомоги по безробіттю. Також зазначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг підлягає стягненню з ОСОБА_4 у зв'язку із неповідомленням нею центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати допомоги.

07 грудня 2011 року позивач направив претензію до Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України з аналогічними вимогами, на яку 12 січня 2012 року отримав відмову.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку кошти не повернув, а тому вони підлягають стягненню у примусовому порядку.

Скасовуючи рішення окружного суду та залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду, скориставшись можливістю досудового порядку вирішення спору, і відсутні підстави для його поновлення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Питання юрисдикції вимог про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, визначено частиною 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до зазначеної норми вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом та просив стягнути з Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації на його користь суму виплаченого соціального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_4 у зв'язку з поновленням її на роботі за рішенням суду. Тобто позовні вимоги стосувалися стягнення завданої матеріальної шкоди (виплачених коштів).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення матеріальних збитків.

Адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Верховний Суд України в ухвалі від 06 червня 2012 року (справа №6-27786вов10) зазначав, що оскільки позовні вимоги у даній справі стосувались виключно стягнення з відповідача завданої державі матеріальної шкоди, вони повинні були роз-глядатись судом у порядку цивільного судочинства.

Також Верховний Суд України в постановах від 18 червня 2013 року (справи №№ 21-124а13 та 21-204а13) зазначав, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З наведеного вбачається, що заявлений спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

У зв'язку з тим, що вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

На підставі наведеного та керуючись статтями 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: