Справа № 2а/0370/2772/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/12170/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Рибченка А.О.
Шипуліної Т.М.
за участю секретаря Титенко М.П.
за участю представників:
позивача:Ємчик Р.І.,
відповідача:Сахарчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року

у справі № 2а-0370/2772/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор"

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (надалі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 березня 2012 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25 лютого 2011 року по 30 вересня 2011 року. За результатами перевірки складено акт № 9537/23-1/37537433 від 27 грудня 2011 року.

Перевіркою встановлено, що, в порушення вимог пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267, п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, п. 9 ст. 3, п. 4 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, позивачем не надано книги обліку розрахункових операцій № -р від 29 березня 2011 року зареєстрованої у Луцькій ОДПІ (взятій на облік у Миргородській ОДПІ) по АЗС № 5 з магазином, розташованої за адресою: Полтавська область, м. Миргород вул. Комишлянська, 141, та не забезпечено збереження фіскальних звітних чеків в кількості 355 шт. з № 1 по № 355 включно.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 13 березня 2012 року, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 120700,00 грн.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з п. 7.5 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року № 614, чинного на час виникнення спірних правовідносин, використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, зокрема, передбачає підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (надалі - Закон № 265/95-ВР), суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Пунктом 4 статті 17 вказаного Закону передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що книга обліку розрахункових операцій № -р від 29 березня 2011 року була викрадена у позивача. Вказане підтверджується заявою позивача від 04 листопада 2011 року до Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області та постановою про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки чужого майна від 26 листопада 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій посилались на вищезгаданий факт викрадення книги обліку розрахункових операцій № -р від 29 березня 2011 року. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що факт належного зберігання Z-звіти в кількості 355 штук опосередковано підтверджується і службовими чеками за той самий період.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР встановлює обов'язок друкувати та зберігати фіскальні чеки за відповідний період. При цьому, власне наявність чи відсутність вини у незабезпеченні належного зберігання таких чеків не може бути підставою для звільнення суб'єкта господарювання від законодавчо встановленого обов'язку здійснювати належний облік та зберігання фіскальних чеків.

Водночас, за вчинення порушень передбачених пунктом 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР, відповідач може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його незберігання в книзі ОРО. Зазначена позиція колегії суддів також збігається із висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в його постанові від 20 жовтня 2015 року у справі 2-а-1870/909/11.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 13 березня 2012 року в частині штрафної санкції у розмірі 340,00 грн. (120700,00 - 120360,00) є правомірним, а тому рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 229, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 2а-0370/2772/12 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області № від 13 березня 2012 року в частині накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн. скасувати.

3. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" у задоволенні позовних вимог.

4. В іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 2а-0370/2772/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)А.О. Рибченко
(підпис) Т.М. Шипуліна