Справа № 2а/0470/13952/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/58538/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013р. у справі № 2а/0470/13952/12 за позовом ОСОБА_4 до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Відділу Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_5 про визнання нечинними рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати нечинним рішення відповідача-1 від 16.04.2008 року про надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_5 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га та державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га;

- визнати нечинним рішення відповідача-1 за №29-15/V від 16.04.2008 року про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,30 га біля купленого будинку за адресою: АДРЕСА_1

- визнати нечинним рішення відповідача-2 про погодження розробленої ТОВ «Управзем» технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_5 на земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області та про надання згоди на передачу у власність ОСОБА_5 земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4;

- скасувати державну реєстрацію державного акту серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_3 та державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га з кадастровим номером НОМЕР_4, виданих ОСОБА_5 та визнати нечинними записи «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» від 14.10.2010 року за №01-10-126-01506 та за №01-10-126-01507;

- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора відповідача-2 внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру в залежності від встановленого судом та прийнятого рішення по цій справі;

- визнати протиправними дії та рішення відповідачів щодо передачі у власність ОСОБА_5 земельних ділянок загальною площею 0,30 га з кадастровими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він являється власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. До складу домоволодіння віднесені об'єкти нерухомого майна: житловий будинок, сарай, 1/2 колодязя та огорожі, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,15 га. Рішенням Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 15 сесії 5 скликання за № 29-15/V від 16 квітня 2008 року про виділення гр. ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,30 га біля купленого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі - продажу від 19.10.2002 р.), порушені його права як власника майна, що знаходиться на суміжній земельній ділянці.

Таким чином, позивач вважає, що рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про наділення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 є протиправним, оскільки ОСОБА_5 із заявою до сільської ради про надання у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не зверталась. Крім того, документи на підставі яких була проведена приватизація земельної ділянки гр. ОСОБА_5 містить сліди виправлень щодо нумерації будівлі (в договорі купівлі - продажу від 19.10.2002 р. вказано не АДРЕСА_1), акт встановлення зовнішніх меж земельних ділянок від 27.04.2010 року він, як суміжний користувач не підписував, у зв'язку з чим, технічна документація із землеустрою була погоджена відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області безпідставно. Також вважає, що підлягає скасуванню державна реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_5, оскільки, вони видані на підставі копії рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області без номера, а документація із землеустрою була виконана з порушенням норм діючого законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та направлення справи на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 являється власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 на підставі дублікату свідоцтва на право на спадщину за законом від 26.02.1986 року на 1/3 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_6, виданого 01.06.1999 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 ОСОБА_4 замість втраченого та договору дарування від 07.08.1989 року 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 яка належала ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого секретарем Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

З вказаних документів вбачається, що до складу подарованого майна входила 1/2 колодязя. Згідно виписки з протоколу №1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева від 26.06.1989 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, площею 0,15 га. У матеріалах справи є копії технічного паспорту, виготовлені 06.10.1988 року (погашений) та 24.09.2007 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 який належить на підставі вищевказаних документів ОСОБА_4 та Витяг з прав власності на нерухоме майно, виданий ОСОБА_4 02.10.2007 року для відчуження майна, згідно якого у перелік майна входить 1/2 частина колодязя.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2002 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (продавці) продали ОСОБА_5 (покупець) житловий будинок з надвірними будівлями: сараєм-Б, убиральнею-В, колодязем №1 за адресою АДРЕСА_1 даний договір був оформлений відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» через товарну біржу «Новомосковська» та було видано Новомосковським РКП «Інвентаризатор» 23.10.2002 року реєстраційне посвідчення, записане у реєстрову книгу під №1389-5 ДІ. У матеріалах справи є технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_5 15.07.2002 року, з якого вбачається, що колодязь, який знаходиться зі сторони земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 та який належить ОСОБА_4, знаходиться на земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_5

Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2010 року у справі №2-3366/2010, яке набрало законної сили 13.09.2010 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами: сараєм, убиральнею, колодязем, що розташовані по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 і ОСОБА_10, визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними побудовами: сараєм, убиральнею, колодязем, що розташовані по АДРЕСА_1

Відповідно до заяви ОСОБА_5, поданої до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської ради 10.04.2008 року, рішенням цієї ради 16.04.2008 року за №29-15/V ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку, площею 0,30 га біля купленого будинку за адресою АДРЕСА_1. Прийняття вказаного рішення підтверджується протоколом засідання Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 16.04.2008 року, згідно якого питання про виділення вказаної земельної ділянки ОСОБА_5 було внесено до порядку денному та рішення було прийнято одноголосно.

27.04.2010 року ОСОБА_5 звернулася до ТОВ «Управзем», яке мало ліцензії на виконання топографо-геодезичних, картографічних робіт та проведення робіт із землеустрою, із заявою про виконання комплексу топографо - геодезичних і землевпорядних робіт та виготовлення технічної документації із землеустрою для реєстрації права власності та оформлення на її ім'я державних актів на земельні ділянки площею 0,3000 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 які були одержані на підставі вищевказаного рішення. Згідно технічного паспорту на домоволодіння, абрису польових вимірювань, експлікації угідь, до складу земельних ділянок входив колодязь.

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 20.09.2009 року звертався до Орлівщанської сільської ради із заявою про надання у приватну власність земельної ділянки, площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських побудов та споруд за адресою АДРЕСА_2, яке було прийняте 21.09.2009 року. Однак, ОСОБА_4 не оформив право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Згідно з ст.ст. 116, 118, 126 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Статтею 56 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, повинна включати: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натурі (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Аналізуючи обставини справи та нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленим те, що на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 19.10.2002 року, визнаного дійсним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2010 року у справі №2-3366/2010, яке набрало законної сили, ОСОБА_5, у відповідності до ч. 2 ст. 120 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), набула право користування земельною ділянкою на якій розміщено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача та правомірно скористалась правом звернення до Орлівщивської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області із заявою про виділення їй земельної ділянки біля купленого дому. Вищевказаним договором купівлі-продажу, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яке набрало чинності, встановлено право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними побудовами: сараєм, убиральнею, колодязем, що розташовані по АДРЕСА_1. Встановлено, що на момент звернення нею до Орлівщанської сільської ради із заявою від 10.04.2008 року про виділення земельної ділянки площею 0,30 га, межі земельної ділянки якою ОСОБА_5 користувалась були визначені землевпорядником Орлівщинської сільської ради у відповідності до технічного паспорту на домоволодіння та її розмір відповідав фактичному користуванню земельною ділянкою. Відповідач 1 правомірно прийнято рішення № 29-15/V від 16.04.2008 року про виділення земельної ділянки біля купленого будинку.

Щодо листа Новомосковського РКП БТІ «Інвентаризатор» від 10.03.2010 року №25, згідно якого архівні документи на будинок по АДРЕСА_1 в НРКП БТІ «Інвентаризатор» відсутні, то у матеріалах справи є технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 який виготовлений 15.07.2002 року працівниками Новомосковського РКП «Інвентаризатор» та згідно якого на земельній ділянці розташований колодязь під №1.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 знав про наявність рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2010 року у справі №2-3366/2010, яким встановлено право власності за ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними побудовами: сараєм, убиральнею, колодязем, що розташовані по АДРЕСА_1, однак, не оскаржив його у встановленому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, виготовлена ТОВ «Управзем», має всі документи, необхідні для прийняття висновку про її погодження та Відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області обґрунтовано прийнято висновок від 29.04.2010 року за №01-10-0852.

Отже, ОСОБА_5 було обгрунтовано видано державні акти на право власності на земельні ділянки та здійснено їх державну реєстрацію. Так, у відповідності до п. 10 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі. Згідно з п. 11 вказаного Порядку, дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: