Справа № 2а-5013/10/0470
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2011 р. Справа № 2а-5013/10/0470
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потолової Г.В.
при секретарі Тимцунік Ю.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Економпродукт» до Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області про визнання нечинними рішення та припису,
Приватне підприємство «Економпродукт» звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання нечинними рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області №3 від 25.12.2009р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін та припису №5 від 22.12.2009р. про виконання законних вимог щодо усунення правопорушень.
На підставі розпорядження голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду №53 від 03.06.2010р. про перерозподіл та передачу адміністративних справ і матеріалів, які знаходяться в провадженні судді Юхно І.В. іншим суддям, справу призначено головуючому судді Потоловій Г.В.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечує посилаючись на підстави, викладені у запереченнях на адміністративний позов, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Письмові заперечення додані до матеріалів справи.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство «Економпродукт» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 04.03.2009р. (а.с.21), крім того позивач перебуває на обліку у податковому органі.
Отже, позивач належним чином зареєстрований, як юридична особа, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення підприємницької діяльності в Україні.
Так, фахівцями Державної інспекцї з контролю за цінами в Дніпропетровській області відповідно до ст.13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. «Питання Державної інспекції з контролю за цінами» та п.31-1 плану роботи на IV квартал 2009 року було проведено планову перевірку Приватного підприємства «Економпродукт» з питань формування, встановлення та застосування цін на продукти харчування, щодо яких встановлено державне регулювання, та цукор-пісок, відповідно до Постанови КМУ №722 від 01.07.2009р. та розпорядження ОДА №320 р-05.
За результатами вказаної перевірки позивачем складено ОСОБА_3 б/н від 22.12.2009р.
На підставі вищезазначеного ОСОБА_3 інспекцією з контролю за цінами в Дніпропетровській області винесено припис №5 від 22.12.2009р. яким зобовязано ПП «Економпродукт»:
- в місячний термін усунути порушення завищення граничного рівня оптово-збутової надбавки шляхом приведення цін (тарифів) у відповідність до вимог Розпорядження голови облдержадміністрації від 05.09.2005р. №320-р-05 «Щодо запровадження регулювання цін на деякі види продовольчих товарів»;
- в місячний термін з моменту отримання припису повідомити ОСОБА_3 інспекцію з контролю за цінами в Дніпропетровській області про вжиті заходи.
Також, ОСОБА_3 інспекцією з контролю за цінами в Дніпропетровській області винесено Рішення №3 від 25.12.2009р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін яким вирішено вилучити у ПП «Економпродукт» у дохід державного бюджету у сумі 2869грн.50коп. та штраф у сумі 5739грн.00коп.
Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся з відповідною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та інтересів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.
На думку позивача, відповідач невірно застосував норми права щодо визначення граничного розміру цін.
Позивач зазначає, що згідно з Розпорядженням Голови обласної державної адміністрації від 5 вересня 2005 року №320-р-05 «Щодо запровадження регулювання на деякі види продовольчих товарів», було тимчасово запроваджено державне регулювання у сфері обігу продовольчих товарів та встановлені граничні рівні рентабельності виробництва та граничні рівні торгівельної надбавки до оптових цін виробників (митної вартості) на продукцію згідно додатку. У Додатку до зазначеного розпорядження визначено, що граничний рівень торгівельної (в т.ч. торгівельно-оптової) надбавки в місті на цукор-пісок дорівнює 15%, а на крупи: рис, гречану становить 10%.
Як зазначає позивач, відповідачем зазначений розмір граничної торгівельної надбавки застосований не був. У відповідності до додатків до акту, та виходячи із тексту акту, зазначається про застосування граничного рівню націнки у розмірі 3%. Застосування такого рівню націнки Відповідач обґрунтовує тим, що: «у відповідності до Розпорядження облдержадміністрації від 05.09.05р. №320-р-05 встановлено граничний рівень оптово-збутової надбавки, який не повинен перевищувати 3% від ціни виробника».
Однак, на думку позивача, такий висновок відповідача суперечить самому Розпорядженню Голови обласної державної адміністрації від 5 вересня 2005 року №320-р-05 «Щодо запровадження регулювання на деякі види продовольчих товарів» де в примітці до додатку, встановлюється, що розмір граничних торгівельних надбавок (для позивача на цукор 15% та на рис, гречану 10%) застосовується до оптових цін виробників (митної вартості) незалежно від кількості перепродажів та включає в себе оптово-збутову надбавку не вище 3%.
Таким чином, позивач вказує, що даним нормативним актом не встановлюється поняття оптово-збутової надбавки або порядок її розрахунку від ціни саме виробника (чи від ціни останнього постачальника) чи будь-який інший порядок її визначення. Отже, розмір граничної ціни включає в себе: собівартість товару, витрати по транспортуванню товару, витрати, що пов'язані із зберіганням цього товару, в тому числі, заробітна плата працівникам та розмір оптово-збутової надбавки, і не може бути більшим ніж 15 або 10% для позивача в залежності від групи товарів.
Позивач звертає увагу, що він є суб'єктом підприємницької діяльності, у відповідності до Статуту, метою його діяльності є одержання прибутку.
Як вказує позивач, ним понесено відповідні витрати, повязані не тільки з транспортуванням, але й зберіганням продуктів, заробітною платнею працівникам та інші витрати, необхідні для здійснення діяльності на цьому ринку. Застосування граничної торгівельної надбавки у розмірі 3% не тільки суперечить нормам матеріального права, але й унеможливлює отримання прибутку і призводить до неможливості покриття необхідних витрат та прямих збитків, обмежує свободу підприємницької діяльності, що порушує ст.43 ГК України.
Також, позивач зазначає, що згідно із частиною 6 ст.191 Господарського кодексу України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, при встановленні фіксованих цін, застосування яких унеможливлює одержання прибутку суб'єктами підприємництва, зобов'язані надати цим суб'єктам дотацію відповідно до закону. Будь-яких дотацій позивачу не надавалося. Таким чином, на думку позивача, ця норма встановлена з урахуванням того, що метою підприємницької діяльності є саме одержання прибутку, а надання дотацій є одним із засобів регулюючого впливу держави па діяльність суб'єктів господарювання (ч.2 ст.12 ГК) і, водночас засобом їх державної підтримки.
Тобто, на думку позивача, застосування граничного рівню ціни - 3%, унеможливлює одержання прибутку товариством без надання відповідної дотації на покриття різниці, порушує ст.ст. 3, 42, 79 та п.6 ст.191 Господарського кодексу України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства».
Крім того, позивач вказує, що у відповідності до ст.8 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Отже, жодних інших форм, окрім як визначених в ст.8 цього закону не передбачається. По-суті, рішенням відповідача встановлюється нова форма обмеження рівня цін, яке є меншою, ніж граничне.
На думку позивача, відповідач не мав повноважень на винесення оскаржуваного рішення від 25.12.2009 року, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2009р. №502 «Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року» до 31 грудня 2010 року встановлено, що у разі проведення перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, орган виконавчої влади зобов'язаний: видавати суб'єктові господарювання припис про усунення протягом 30 діб виявлених порушень, підготовлений на підставі акта про проведення перевірки, якщо інший строк не передбачено законом; приймати рішення про застосування до суб'єктів господарювання фінансових і адміністративних санкцій лише у разі невиконання ними протягом 30 діб від дня одержання приписів про усунення виявлених порушень.
Проте, у відповідності до вищезазначеного, позивач зазначає, що відповідачем не дотримано вищезазначеної норми, оскільки, відповідачем 22.12.2009р. винесено припис №5 з терміном усунення порушень, а 25.12.2009р. вже винесено рішення №3 про застосування економічних санкцій до позивача.
Відповідач проти адміністративного позову заперечує в повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в ході перевірки було встановлено необґрунтоване завищення граничного рівня оптово-збутової надбавки на продовольчі товари. Таким чином, Приватним підприємством «Економпродукт» було порушено вимоги розпорядження Дніпропетровської ОДА від 05.09.2005р. №320-р-05 «Щодо запровадження регулювання цін на деякі види продовольчих товарів».
Перевіркою встановлено, що при реалізації цукру, рису та крупи гречаної у серпні-жовтні 2009р. приватне підприємство «Економпродукт» застосовувало оптово-збутову надбавку на рівні до 24,4% замість граничного рівня 3%, встановленого розпорядженням Дніпропетровської ОДА від 05.09.2005р. №320-р-05. Внаслідок чого було необґрунтовано отримано виручку в сумі 2869,50 грн., яка згідно Закону України «Про ціни і ціноутворення» та Наказу Міністерства економіки України від 03.12.2001р. №298/519 «Про затвердження інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами» підлягає вилученню до бюджету.
Стосовно твердження, що інспекція не має повноважень на винесення оскаржуваного рішення з посиланням на Постанову КМУ від 21.05.2009р. №502 відповідач пояснює, що вищезазначена постанова не вносить відповідних змін до постанови КМУ від 13.12.2000р. №1819 «Питання Державної інспекції з контролю за цінами» та не припиняє її дії на період, встановлений постановою КМУ від 21.05.2009р №502.
Також, відповідач вказує, що ОСОБА_3 інспекція з контролю за цінами повинна здійснювати практичне застосування постанови КМУ від 25.05.2009р. №502 виключно в межах, що не суперечать нормам Законів України «Про ціни та ціноутворення» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», які безпосередньо регулюють діяльність Державної інспекції з контролю за цінами.
Таким чином, відповідач вказує, що згідно ст.14 Закону України «Про ціни ціноутворення», «Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами» правомірно прийнято рішення №3 від 25.12.2009р. про вилучення в доход бюджету суми економічних санкцій 8608,5 грн. з Приватного підприємства «Економпродукт».
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.
При вирішенні спору суд встановив, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення» законодавство України про ціноутворення складається з цього Закону та інших актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.
Відповідно до ст. 7 цього ж Закону вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.
В свою чергу відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.
Вимоги та обґрунтування позивача не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи, спростовані наявними у матеріалах справи документами та поясненнями представника відповідача.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії та рішення відповідача є правомірними, з огляду на те, що стаття 14 «Про ціни і ціноутворення» не передбачає звільнення суб'єктів господарювання від адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін.
Отже, стаття 19 Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правильність дій та рішень відповідача, а також те, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідні докази суду надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Економпродукт» до Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області про визнання нечинними рішення та припису відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 31.01.2011р.

Суддя ОСОБА_4