Справа № 208/9373/15-а
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/9373/15-а
№ провадження 2-а/208/34/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого,судді - Івченко Т.П.,

При секретарі - Севастьяновій Л.М.,

За участю:

Позивача - ОСОБА_1,

Представника відповідача - Севрюк Н.О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат «про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни», -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат «про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни», яким просив:

Дії відповідача - Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахуванню та виплаті щорічної разової грошової допомоги ОСОБА_1, як учаснику бойових дій та інваліду війни 3-ї групи, в період 1999-2015 роки, відповідно до до ч. 4 ст. 12 та ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"- визнати противоправними.

Зобов'язати Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перерахувати та виплатити ОСОБА_1, недоплачену щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій, та інваліду війни Зі групи ч. 4 ст. 12 та ч. 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2011-2014 роки у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, та за 2015 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як інваліду 3-ї групи, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат, тобто:

- За 2011 рік - у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2008 року, встановленого Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ХІУ.

- За 2012 рік - у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2008 року, встановленого Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ХІУ.

- За 2013 рік - у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2009 року, встановленого Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ХІУ.

- За 2014 рік - у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2010 року, встановленого Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ХІУ.

- За 2015 рік - у розмірі семи величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2015 року, встановленого Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ХІУ.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався не те, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни 3-ої групи з 2014 року, а тому має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Згідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому як учаснику бойових дій, повинна щорічно до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а з 2015 року як інваліду війни 3-ої групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

В порушення цих норм, відповідачем, безпідставно перераховано частково йому допомогу, а саме за 2015 рік в розмірі 2200 гривень, замість належних 6643, в зв'язку з чим він не доотримав суму 4443 гривні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, на роз'яснене право заявити клопотання про поновлення строку на звернення з позовом, за вимогами що заявлені за наслідком спливу строку на звернення з позовом передбаченим ст. 99 КАС України, позивач ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свого права знав ще в 2010 році, але лише у 2015 році звернувся з позовом до суду, тому поважних причин для поновлення пропущеного строку на звернення із позовом за вимогами 2011 -2014 рік не має, і прохає прийняти рішення за період 2015 року, задовольнив за цей період зазначені вимоги.

Представник відповідача - Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - Севрюк Н.О., проти позову ОСОБА_1 заперечувала та суду пояснила, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, який встановлено ч.1, 2 ст. 99 КАСУ, так як позивач звернувся до суду 21.12.2015 щодо виплати

допомоги за 1999-2015 роки. Щорічну допомогу останній раз отримав в квітні 2015 року. В позовній заяві не вказано на поважні причини пропущення строку звернення до суду та не надано клопотання про поновлення строку звернення, згідно ч. 1 ст.100 КАСУ. В досудовому порядку ОСОБА_1 питання не вирішував. Враховуючи зазначене, підстав для поновлення строку позивач не має. Позивачем на свій розсуд обрано відповідача всупереч чинному законодавству України. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального

захисту» з 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Таким органом є Міністерство соціальної політики України. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» до 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Таким органом є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, де позивач перебуває на обліку з 09.02.2005, як учасник бойових дій та з 03.09.2013, як інвалід війни 3 групи (доказом цього є особова справа позивача № 20183). Центр жодним з таким органів не є.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції 2015 року, передбачено: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Ч. 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Тобто саме Законом України «Про Державний бюджет» затверджуються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, в тому числі, видатки на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Постановою КМУ № 147 від 31.03.2015 встановлений розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни III групи - 2200,00 грн.

Конституційний Суд України рішенням З-рп/2012 від 25.01.2012 визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмірів соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

А тому на підставі вище зазначеного, просила у позовній заяві ОСОБА_1 відмовити.

Вислухав сторони, дослідив матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України з урахуванням закріпленого ст.9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 № 3551-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У відповідності до ст.13 Закону № 3551-XII в редакції, що відновлена згідно Рішенню Конституційного Суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3-ої групи та учасником бойових дій, що підтверджено поясненнями позивача, посвідченням (а.с. 4), відповіддю Управління соціального захисту населення Заводського району від 14.12.2015 року (а.с. 5), та не оспорювалося відповідачем.

Статус інваліда війни 3-ої групи ОСОБА_1 встановлено за його заявою від 02.09.2013 року та довідки МСЕК від 02.09.2013 року № 0045416.

Відповідно до ч. 1ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Приписами частин 2, 3 ст. 99 КАС України визначено, що строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи та коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно до вимог заявлених ОСОБА_1 за період 2011-2014 роки, позивач пояснив, що поважності причини пропуску строку на звернення з позовом, визначений шести місяцями з часу коли він дізналася про порушення свого права ним не заявляються, так як відсутні, бо про своє право на отримання разової допомоги у відповідному розмірі згідно до ст. 12 Закону він знав з 2010 року, та також знав, що ця допомога повинна була бути йому сплачена кожний рік до 05 травня.

Тому він просить врахувати, що за 2015 рік він звернувся з позовом, в передбачений ним період з пропуском строку, так як не мав змоги своєчасно отримати допомогу адвоката.

Стосовно виплати позивачу у 2015 році одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6643 гривень, що відповідно становить 949 гривень х 7, встановлено наступне:

Згідно з п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст. ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установити, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: 1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2835 гривень; II групи - 2475 гривень; III групи - 2200 гривень.

Отже виплата позивачу як інваліду війни ІІІ групи щорічної допомоги до 5 травня за 2015 рік визначена у розмірі 2200 грн..

Як встановлено під час судового розгляду, за період 2015 року позивач ОСОБА_1 отримав щорічну допомогу до 5 травня за 2015 рік саме в розмірі 2200 гривень, що підтверджено як позивачем, так і відповідачем, та довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зарахування на рахунок позивача 2200 гривень соціальної допомоги (а.с. 7).

З приводу делегування певних повноважень у спірних правовідносинах Кабінету Міністрів України апеляційний суд зазначає наступне.

За приписами ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, а також Указами Президента України та Постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування, та інше.

Пунктом 11 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що законом про Державний бюджет України визначаються є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету.

До числа основних державних соціальних гарантій включаються розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат (ч.2 ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III).

Разом з тим, у пп.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Частиною 2 статті 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У ч.ч.1, 2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто саме Законом України про Держбюджет затверджуються будь-які видатки на загальносуспільні потреби, в тому числі, видатки на виплату щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни та учасникам бойових дій.

Зазначене дає підстави для висновку, що встановлення постановою Кабінету Міністрів України розміру виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, вчиняється в межах повноважень останнього та з урахуванням відсутності відповідного регулювання такої виплати Законом та залежно від прожиткового мінімуму.

Отже, станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Оцінюючи дії відповідачів на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що призначена та виплачена позивачу грошова допомогу у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 147, здійснена згідно до діючого законодавства на час виплати щорічної разової допомоги ОСОБА_1, як інваліду війни IIІ групи, до 5 травня.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду, позивач наполягав що свої вимоги він заявляє до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, так як саме центр здійснює і нарахування і виплату допомоги.

Але, Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії

їх соціального захисту» з 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Таким органом є Міністерство соціальної політики України. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» до 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Таким органом є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, де позивач перебуває на обліку з 09.02.2005, як учасник бойових дій та з 03.09.2013, як інвалід війни 3 групи (доказом цього є особова справа позивача № 20183).

Згідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 147 від 25.04.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.06.2006 року за № 683/12557, затвердженого Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, головним завданням якого є: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого і рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат (далі - соціальна допомога, інші грошові виплати); здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат; здійснення державного нагляду за правильністю призначення (перерахунку) та виплати пенсій і цільової грошової допомоги органами Пенсійного фонду в разі, якщо такі функції здійснювалися Центрами на момент набрання чинності цим Положенням; упровадження в органах праці та соціального захисту населення уніфікованих комп'ютерних технологій, підтримка функціонування їх апаратно-програмних засобів у складі єдиної відомчої інформаційної системи, підтримка єдиного інформаційного і телекомунікаційного середовища з питань надання всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат, організація збору, опрацювання, систематизації інформації про пільгові категорії громадян. Підтримка та зберігання електронної інформації в актуальному стані; здійснення моніторингу даних єдиної відомчої інформаційної системи з метою відстеження фінансових операцій щодо здійснення соціальних виплат; аналіз та оцінка тенденцій у співвідношеннях показників виплат соціальної допомоги та факторами соціального рівня життя, а також розробка та впровадження соціально направлених рекомендацій стосовно функціонування цієї системи та її супроводу.

Тобто функцій призначення та виплати грошової допомоги за відповідачем не визначено.

На підставі зазначеного та керуючись п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст. 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат «про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Івченко Т. П.