Справа № 813/6374/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Справа № 813/6374/15

10 год. 06 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

від третьої особи не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії Відділ державної реєстрації нерухомого майна реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (далі - відповідач, ВДРРП на нерухоме майно РС ЛМУЮ), в якому просить: зобов'язати відповідача скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3, яка проживає у АДРЕСА_2 на нерухоме майно - 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 реєстраційний № 15458666, 07.05.2010 року - дата прийняття рішення та внесення запису про державну реєстрацію реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" на підставі договору довічного утримання за реєстровим № 3-1099 від 09.04.2010 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом п'ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М.

Відповідно до уточнення від 24.12.2015 року за вх. № 42019 позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора Обласного державного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 07.05.2010 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер нерухомого майна 15458666.

Відповідно до ухвали від 20.01.2016 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 (далі - третя особа, ОСОБА_3.)

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова, яке залишене без змін Апеляційним судом Львівської області скасовано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 (матір'ю позивача) та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язувалась передати у власність третьої особи належні їй на праві власності 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 07.05.2010 року на підставі вказаного договору за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказані частини відповідного будинку. Після смерті ОСОБА_5 згідно з заповітом позивач є єдиним спадкоємцем його матері в тому числі і на 5/8 відповідної квартири. Однак, реалізувати своє право та зареєструвати відповідну частину успадкованого майна позивач не може, у зв'язку з тим, що така зареєстрована на підставі скасованого вже договору довічного утримання. Так, позивач тричі звертався до відповідача про скасування відповідного запису, про що йому було відмовлено. З врахуванням викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав, як і не подавав заперечень проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, з'явилася лише у судове засідання 24.02.2016 року, проти позову заперечила. Про судове засідання 15.03.2016 року повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавала.

Суд, з врахуванням строків розгляду справи, визначених ст. 122 КАС України, відповідно до ч. 4 ст. 128 та ч. 6 ст. 71 КАС України, продовжив розгляд справи за відсутності відповідача на основі наявних доказів.

Суд заслухав пояснення позивача, з'ясував позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, щодо предмету спору, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 17.05.2007 року ОСОБА_5 успадкувала після смерті свого чоловіка квартиру АДРЕСА_1 /а.с.30,31/.

09.10.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язувалась передати у власність третьої особи належні їй на праві власності 5/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з Заповітом від 08.04.2011 року ОСОБА_5 усе належне їй майно вона заповіла своєму синові ОСОБА_2 /а.с.19, 69/.

Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-2320/1 від 23.05.2012 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, адміністративний позов задоволено частково; розірвано договір довічного утримання від 09.04.2010 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом п'ятої Львівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-1099; у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 - відмовити за її безпідставністю /а.с.9-13, 56-60/. Вказане рішення залишене без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2013 року у справі № 1309/2-2320/11 (провадження № 22-ц/783/385/13) /а.с.14-16; 52-55/.

Відповідно до Свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року /а.с.18/.

Бажаючи здійснити реєстрацію свого права власності на 5/8 частки квартири належних ОСОБА_2 за заповітом після смерті матері, такий звернувся до Другої Львівської нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Так, згідно з відповіддю на вказану заяву позивача від 24.03.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки право власності спадкоємцем не було зареєстроване та роз'яснено, що слід звернутись до суду про визнання права власності в порядку спадкування /а.с.20/.

На звернення позивача від 01.12.2015 року про скасування запису про право власності вчиненого щодо об'єкта за реєстраційним № 15458666 за адресою: АДРЕСА_1, позивачу також відмовлено відповідно до рішення № 26651430 у зв'язку з тим, що органом державної реєстрації прав або нотаріусом до якого звернувся заявник (позивач) не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або внесення змін до запису державного реєстру прав /а.с.21/.

Відповідно до рішення про відмову у скасуванні від 01.12.2015 року зазначено, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують /а.с.22/.

З врахуванням викладеного, позивач вважаючи, що він позбавлений можливості скористатися своїм правом щодо реєстрації за ним на праві власності 5/8 частки квартири АДРЕСА_1 , звернувся із вказаним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно п. 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року № 1878-VI, державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2013 року.

Таким чином, усі функції державного реєстратора виконувались реєстраторами БТІ, як спеціальними суб'єктами на яких тимчасово було покладено функції державного реєстратора відповідно до Закону.

Після 01 січня 2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень почала здійснюватись реєстраційними службами територіальних органів Міністерства юстиції України.

З вищевикладеного слід зробити висновок, що повноваження реєстраторів БТІ, як спеціальних суб'єктів на яких було покладено функції державного реєстратора, припинено, а органом, який перейняв повноваження державного реєстратора стали реєстраційні служби територіальних органів Міністерства юстиції України, зокрема, у даному випадку, Відділ державної реєстрації нерухомого майна Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначається Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та інших законодавчих актів України» від 01.07.2004 року за № 1952-ІV з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1952).

Відповідно до ст. 6 Закону № 1952, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Положеннями ст. 8 Закону № 1952 передбачено, що орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 цієї ж статті Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень здійснюється на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з п. 1 Наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року № 607/5, державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п.2.6, п.2.10 Наказу Міністерства юстиції України про "Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1952 Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд зважає на той факт, що позивач звернувся до Залізничного районного суду з позовною завою до ОСОБА_3 Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (справа № 462/61/15-ц). Відомостей щодо розгляду зазначеної справи, крім вказаної ухвали не представлено.

Так, суд зазначає, що оскільки підстава для реєстрації за ОСОБА_3 5/8 квартири АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору довічного утримання відпала у зв'язку з розірванням такого відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2012 року у справі № 2-2320/11 (набрало законної сили 29.11.2013 року), вказаний запис № 15458666 від 07.05.2010 року слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 136, 138, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення державного реєстратора Обласного державного комунального підпиємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 07.05.2010 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер нерухомого майна 15458666.

3. Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів, вул. Городоцька, 299), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.