Справа № 826/25850/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 березня 2016 року 10:11 №826/25850/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Вініченко В.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Ольміра»
додержавної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10.08.2015 №

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольміра» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10.08.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 20.07.2015 №335/26-59-22-07/35746336, необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.08.2015 №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 20.07.2015 №335/26-59-22-07/35746336 та, відповідно, податкового повідомлення-рішення від 10.08.2015 № з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ольміра» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 84 645,00 грн., у тому числі за жовтень 2014 року на суму 84 645,00 грн..

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 20.07.2015 №335/26-59-22-07/35746336 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.08.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у розмірі 105 806,00 грн., у тому числі: 84645,00 грн. - основний платіж, 21 161,00 - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з і пунктом 185.1 стаття 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у місті Києві від 20.07.2015 №335/26-59-22-07/35746336 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» та його контрагентом товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл».

Так, між товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 02.10.2014 №2, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар в строк та на умовах зазначених у даному договорі. Згідно з даним договором, поставка товару проводиться у відповідності до заявок, які подаються покупцям. Заявка обов'язково повинна містити дані щодо асортименту та кількості товару. Доставка товару здійснюється самовивозом покупця.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу від 02.10.2014 №2; видаткових накладних; податкових накладних; рахунків на оплату; платіжних доручень, товарно-транспортних накладних.

Аналізуючи доводи сторін та перевіряючи первинні документи на предмет відображення в них руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, наявності ділової та економічної доцільності, суд наголошує на наступному.

Відповідно до пункту 1.2 договору купівлі-продажу від 02.10.2014 №2, поставка товару проводиться у відповідності до заявок, які подаються покупцям. Заявка обов'язково повинна містити дані щодо асортименту та кількості товару.

Разом з тим, позивачем не надано суду заявок, специфікацій до договору від 02.10.2014 №2, які б свідчили про факт узгодження сторонами предмету договору, тобто предмету купівлі-продажу.

Товарно-транспортні накладні, що надані позивачем на підтвердження факту поставки продукції, не беруться судом до уваги в якості належного доказу, оскільки жодним чином таку поставку між товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» не відображають.

Так, особами, які є вантажовідправником, вантажоодержувачем, замовником послуг згідно цих накладних виступають: товариство з обмеженою відповідальністю "Слов'янські делікатеси", товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізований цент "Бали", товариство з обмеженою відповідальністю "Продлайн".

В свою чергу, доводи контролюючого органу щодо безпідставного формування позивачем податкового кредиту грунтуються на відсутності реального руху активів в процесі здійснення господарської операції між товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» через відсутність у контрагента позивача трудових та матеріальних ресурсів для провадження відповідної господарської діяльності, показах ОСОБА_1, прізвище та підпис якого значиться на договорі від 02.10.2014 №2 та податкових накладних від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл», та який, в свою чергу, заперечує факт ведення господарської діяльності та підписання відповідних документів від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл».

Відтак, доводи позивача щодо наявності правових підстав для формування податкового кредиту по взаємовідносинам із товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» на підставі податкових накладних за жовтень 2014 року, не приймаються судом до уваги, оскільки якщо фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Суд погоджується із доводами контролюючого органу, що фактичне здійснення господарської операції між товариством з обмеженою відповідальністю «Ольміра» та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт-Сейл» відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку і складені формально з метою мінімалізації податкового навантаження і отримання необґрунтованої податкової вигоди.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податкових зобов'язань та про правомірність винесеного відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.08.2015 №, а тому позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 21.03.2016