Справа № 826/1154/15
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/27198/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Антимонопольного комітету України про визнання нечинним розпорядження від 30.12.2014 року № 06/315-р, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання нечинним розпорядження від 30.12.2014 року № 06/315-р, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, в якому просило:

- визнати нечинним розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 30.12.2014 № 06/315-р про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- визнати протиправними дії Антимонопольного комітету України щодо прийняття розпорядження державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 30.12.2014 року № 06/315-р про початок розгляду справи;

- зобов'язати Антимонопольний комітет України закрити розгляд справи № 136-26.13/280-14 щодо Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яка порушена розпорядженням державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 30.12.2014 року № 06/315-р.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2015 року у задоволенні позовних вимог Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2015 року - без змін.

У касаційній скарзі Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Антимонопольним комітетом України подано заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.09.2014 року до Антимонопольного комітету України надійшло звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» стосовно видання Южненською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» наказів від 27.06.2014 року № 438 та № 439, якими встановлюються знижки до портових зборів в морському порту Южний окремим морським вантажним суднам, які прямують для розвантаження до причалів.

09.10.2014 року до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшов лист Антимонопольного комітету України від 06.10.2014 року № 136-2.3/06-9019 про надання інформації з метою контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, в якому зазначено про надання інформації щодо видання Южненською філією наказів від 27.06.2014 № 438 та № 439 та запропоновано надати вказану інформацію та необхідні документи протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа.

Листом від 17.10.2014 року № 4144, направленим поштовим відправленням № 800 від 06.11.2014 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» надало відповідачу інформацію, яка запитувалася вимогою від 06.10.2014 року № 136-2.3/06-9019. Антмонопольний комітет України отримав зазначену відповідь 10.11.2014 року.

Розпорядженням державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 30.12.2014 року № 06/315-р почато розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відносно Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у зв'язку з невиконанням останнім вимог Антимонопольного комітету України, а саме неподання інформації Антимонопольному комітету України у встановлений ним строк, що є порушенням пункту 13 частини 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що призвело до перешкоджання здійсненню Антимонопольним комітетом України покладених на нього завдань.

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу по суті, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства, в тому числі господарського.

Такий інший порядок передбачено, зокрема, частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідно до якої Заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

З огляду на зміст наведених норм, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України. Це стосується й розгляду справ за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства, оскільки таке стягнення здійснюється саме згідно з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів названих законів України. Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам. Винятком з цього правила відповідно до положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України є вирішення справ щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.10.2015 року (справа № 21-711а15).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Антимонопольного комітету України про визнання нечинним розпорядження від 30.12.2014 року № 06/315-р, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві його право на звернення до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз