Справа № 524/11876/14-а
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Прокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до управління ПФУ, в якому після збільшення позовних вимог просив: визнати протиправним та скасувати рішення управління ПФУ від 27 жовтня 2014 року № 523 (далі - Рішення) про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-ХІІ); зобов'язати управління ПФУ зарахувати у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, періоди його роботи: з 2 травня по 30 вересня 1990 року на посаді оператора технологічної установки ЛГ-35-8-300Б (ароматизація бензину, ректифікація ароматичних вуглеводнів) у госпрозрахунковому виробничо-комерційному об'єднанні «Санокр-Москва» (далі - ГВКО «Санокр-Москва»); з 1 жовтня 1990 року по 28 лютого 1992 року на посаді оператора виробництва ароматичних вуглеводнів на спільному радянсько-американському підприємстві «БАИ» (далі - СП «БАИ»); зобов'язати управління ПФУ призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ з 4 травня 2014 року.

На обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до управління ПФУ з заявою про призначення пенсії у зв'язку з досягненням 50-річного віку та наявністю тривалого (понад 10 років) трудового стажу з повним робочим днем на роботах з особливо шкідливим виробництвом і особливо важкими умовами праці (список № 1). Право на отримання такої пенсії встановлено статтею 13 Закону № 1788-ХІІ. Проте управління ПФУ Рішенням відмовило йому у призначенні пільгової пенсії.

Суди встановили, що відповідно до записів у трудовій книжці, яка є основним документом трудової діяльності працівника, ОСОБА_9 працював у період з 2 травня по 30 вересня 1990 року на посаді оператора технічної установки ЛГ-35-8-300Б (ароматизація бензину, ректифікація ароматичних вуглеводнів у ГВКО «Санокр-Москва», а у період з 1 жовтня 1990 року по 28 лютого 1992 року - на посаді оператора виробництва ароматичних вуглеводнів у СП «БАИ».

Рішенням управління ПФУ відмовило позивачу в зарахуванні вищевказаного трудового стажу у зв'язку з відсутністю довідки з місця роботи про підтвердження наявного трудового стажу з зазначенням тривалості робочого дня для призначення пенсії.

На час звернення позивача з заявою до управління ПФУ ГВКО «Санокр-Москва» та СП «БАИ» припинили свою діяльність шляхом ліквідації, правонаступники відсутні, документи працівників до трудового архіву передані не були.

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області постановою від 2 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2015 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував Рішення; зобов'язав управління ПФУ зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди роботи ОСОБА_9: з 2 травня по 30 вересня 1990 року - на посаді оператора технологічної установки ЛГ-35-8-300Б (ароматизація бензину, ректифікація ароматичних вуглеводнів) у ГВКО «Санокр-Москва»; з 1 жовтня 1990 року по 28 лютого 1992 року - на посаді оператора виробництва ароматичних вуглеводнів у СП «БАИ».

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 квітня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління ПФУ на попередні рішення судів.

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області додатковою постановою від 18 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2015 року, зобов'язав управління ПФУ призначити ОСОБА_9 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону № 1788-ХІІ з 5 травня 2014 року.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), управління ПФУ просить скасувати постановлені у справі рішення судів та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9 відмовити.

На обґрунтування заяви додає копію рішення Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року (справа № К/9991/49944/12), яке, на думку заявника, підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, у справі, що розглядається, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відмова відповідача призначити ОСОБА_9 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ є неправомірною, оскільки дані трудових книжок та показання свідків підтверджують трудовий стаж позивача з 2 травня 1990 року по 28 лютого 1992 року на посадах, які надають йому право на призначення вищевказаної пенсії.

Натомість у наданому для порівняння рішенні Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року касаційний суд у подібних відносинах дійшов висновку про те, що органи ПФУ обґрунтовано відмовив у призначенні особі пенсії відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ , посилаючись на те, що відсутні результати атестації його робочого місця за умовами праці з 21 серпня 1992 року відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 .

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв'язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков П.В. Панталієнко
М.І. Гриців І.Л. Самсін
О.В. Кривенда О.О. Терлецький
В.Л. Маринченко