Справа № 826/5419/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/47409/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Леонтович К.Г.,

розглянувши у відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 222 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «Баулогістик» до Київської регіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення надміру сплачених платежів, за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 червня 2013 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року ТОВ «Баулогістик» звернулось до суду з позовом, у якому просило:

визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару Київської регіональної митниці Державної митної служби України № 100250000/2012/610313/1 від 24.12.2013, № 100250000/2013/600178/2 від 22.02.2013, № 100250000/2013/600328/1 від 21.03.2013, № 100250000/2013/600400/2 від 02.04.2013;

стягнути з Державного бюджету України надміру сплачені митні платежі в розмірі 14452,81 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року, позов задоволено. Визнані протиправними та скасовані рішення про коригування митної вартості товару № 100250000/2012/610313/1 від 24.12.2013, № 100250000/2013/600178/2 від 22.02.2013, № 100250000/2013/600328/1 від 21.03.2013, № 100250000/2013/600400/2 від 02.04.2013. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві надміру сплачені митні платежі в розмірі 14452,81 грн.

У касаційній скарзі Київська міжрегіональна митниця Міндоходів, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Баулогістик», посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що на виконання зовнішньоекономічного договору № 6/2012 від 14.11.2012, укладеного між ТОВ «Баулогістик» та польською компанією "XL-TAPE-INTERNATIONAL" Sp.z о.о., позивач протягом грудня 2012 - квітня 2013 року ввозив на митну територію України товар: скотч двосторонній, самоклейкий, поліпропіленовий, у рулонах, CONTOUR розмір, 50мм* 10м (за кодом 39191015 ); скотч двосторонній, самоклейкий, поліпропіленовий, у рулонах, CONTOUR розмір, 50мм*25м (за кодом 39191015).

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару позивач подавав до Київської регіональної митниці декларацію митної вартості; рахунок-фактура (інвойс); міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR); митну декларацію країни-експортера.

На запит митного органу позивачем були надані додаткові документи: зовнішньоекономічний договір; банківськи платіжний документ; прайс-лист фірми-виробника товарів "XL-TAPE-, INTERNATIONAL" Sp.z о.о. (Польща); прайс-лист конкуруючої фірми-виробника SABA Sp.z o.o. (Польща); митна декларація країни-експортера. Інші витребовувані документи позивач не мав можливості подати.

24.12.2012 Київською регіональною митницею Державної митної служби України прийнято рішення № 100250000/2012/610313/1 про коригування митної вартості товару за резервним методом. У ньому вказано, що документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності (згідно з пунктом 3.2. контракту ціна товару входить до складу поставки кожного разу буде уточнена сторонами по телефону після отримання замовлення, хоча згідно з пунктом 2.1 контракту ціна товару зазначається сторонами у інвойсі; наданий прас-лист виробника на іншу торгову марку адресований отримувачу). У зв'язку з неподанням декларантом додаткових документів на письмову вимогу митного органу, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу та ґрунтується на раніше визнаних митними органами вартостях (від 24.10.2012 № 100200000/2012/588579).

При митному оформленні наступних партій аналогічного товару позивач до митного органу подавав наступні документи: зовнішньоекономічний договір (з додатковими угодами); рахунок-фактуру (інвойс); міжнародну товарно-транспортна накладна (CMR); митну декларацію країни-експортера; довідку про транспортні витрати (оскільки за додатковою угодою № 1 до договору умови поставки змінились з СРТ, м. Київ на EXW, м. Кельце згідно з Інкотермс 2010); прайс-лист фірми-виробника товарів "XL-TAPE-INTERNATIONAL" Sp.z о.о. (Польща).

Київською регіональною митницею Державної митної служби України прийнято наступні рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом:

№ 100250000/2013/600178/2 22.02.2013 у зв'язку з наявністю розбіжностей в пункті 3.2 і 2.1. договору, невідповідністю прайс-листа виробника та невідповідністю умов поставки товарів;

№ 100250000/2013/600328/1 від 21.03.2013 у зв'язку з тим, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості;

№ 100250000/2013/600400/2 від 02.04.2013 у зв'язку з відсутністю повних даних, що містяться в поданих документах та неподання позивачем додаткових документів згідно з переліком, визначеним у статті 53 МК України.

Кожне наступне рішення митного органу містить посилання на митну декларацію попередньої поставки, яка складалась позивачем з наданням гарантій та відповідно до положень ст. 55 МКУ для випуску товарів у вільний обіг, тобто за скоригованою митним органом вартістю.

Враховуючи випуск товарів у вільний обіг з врахуванням коригованої митної вартості товарів згідно із спірними рішеннями, позивачем сплачено до Державного бюджету України митні платежі в розмірі 14 452,81 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає вказані висновки такими, що зроблені на неповно з'ясованих обставинах справи з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України (далі - МК) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У частинах 1, 2 статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 МК.

За змістом частин 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 3, 5 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з вимогами частин 3-8 статті 57 МК кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини 4 статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, як визначено у частині 1 статті 54 МК, здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Проте, судами попередніх інстанцій не було предметом дослідження питання дотримання відповідачем процедури витребовування у позивача додаткових документів у зв'язку із сумнівом у правильності визначення митної вартості, а також щодо проведення з цього приводу процедури консультацій між митним органом та декларантом у розумінні вище описаних вимог. При цьому необхідним є встановлення обґрунтованості та доведеності митного органу неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Тільки після встановлення вказаних обставин можливо зробити висновок щодо законності та обґрунтованості спірних рішень Київської регіональної митниці Державної митної служби України.

Також суди не обґрунтували висновок з посиланням на норми матеріального права про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених митних платежів.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України та Податкового кодексу України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, цей Порядок на виконання вимог статті 43 Податкового кодексу України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Судами першої та апеляційної інстанцій не вжито всіх передбачених законом заходів, необхідних для повного і всебічного з'ясування всіх обставин у справі, підтверджених доказами.

Частиною 2 статті 227 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З врахуванням того, що у справі необхідно досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 червня 2013 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і оскарженню не підлягає

Судді: