Справа № 460/2129/14-а, 2а-460/41/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/11816/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу голови Смолинської сільської ради Яворівського району Львівської області Онишків Олександри Миколаївни (далі - Голова, Сільська рада відповідно) на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «Обрій-С» (далі - ФГ) до Голови про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів, визнання відсутності компетенції та перевищення владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ФГ звернулося до суду із позовом, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.5-9 т.2), до Голови про визнання: протиправним та скасування рішення загальних зборів колишніх членів реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» (спілка власників селянських господарств «Авангард») (далі - Загальні збори, СВСГ відповідно) в с.Смолин від 04.05.2014 та 09.06.2014 (далі - Рішення); відсутності компетенції Голови у питаннях реформування сільськогосподарських підприємств та у майнових відносинах; втручання Голови у виробничо-господарську діяльність та орендно-майнові відносини ФГ перевищенням своїх владних повноважень та зловживанням службовим становищем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Загальні збори були неправомірні, а рішення прийняті на них є незаконними. Голова будучи посадовою особою, зловживаючи службовим становищем та з перевищенням свої владних повноважень проявила дії, які були направлені на скликання і проведення неправомірних зборів. Всупереч рішенню загальних зборів пайовиків Селянського (фермерського) господарства «Обрій» (далі - СФГ) від 09.02.2001 (далі - Рішення від 09.02.2001), «Положенню про Об'єднання співвласників цілісного майнового комплексу (далі - ЦМК)», затвердженого загальними зборами співвласників ЦМК від 09.02.2001 (далі - Положення, Об'єднання відповідно) та чинному законодавству, у своїх власних інтересах, інтересах своїх родичів та невеликої групи наближених осіб, спонукала жителів с.Смолин до розбійного грабежу майна ФГ.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року у справі №460/2129/14-а позов задоволено.

Постанову оскаржив Голова, який в апеляційній скарзі та уточненнях до неї просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що вона як сільський голова не має жодного відношення до Загальних зборів. Позивач звернувся до суду із позов до неналежної сторони. Брала участь у Загальних зборах не як Голова, а як представник пайовика - ОСОБА_2 на підставі довіреності від 15.01.2013.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Представник позивача ОСОБА_3 просила про розгляд справи проводити у її відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотання Голови та ФГ, які повторно просили відкласти розгляд справи, апеляційним судом визнано необґрунтованими, оскільки жодних доказів неможливості взяти участь у розгляді справи такими не надано, зокрема і щодо попередніх клопотань, а також не доведено неможливості забезпечити свою участь у судовому засіданні чи участь іншого представника. А тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувані Рішення прийняті з порушенням діючого законодавства, без врахування Рішення від 09.02.2001. Інші позовні вимоги також підлягають задоволенню так як діючим законодавством не передбачено повноважень Голови втручатися у майнові і орендні відносини та господарську діяльність ФГ.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 КАС судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2015 року у справі №460/2416/14 за позовом до ФГ, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що загальними зборами пайовиків СВСГ від 10.04.1998 було вирішено ліквідувати СВСГ, майнові і земельні паї власників передати в оренду діючому на той час у с.Смолин СФГ (на даний час внаслідок зміни найменування - ФГ) (а.с.44-47, 62-72 т.2).

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 29.12.1999 №618 СВСГ виключена з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності (а.с.20 т.2).

СФГ внесло зміни до свого Статуту відповідно до яких взяло на себе зобов'язання погасити борг ліквідованої спілки «Авангард», наявний на час її ліквідації станом на 10.04.1998, який включав: банківський кредит; бюджетну заборгованість; борг перед пенсійним фондом; борг по електроенергії, за телефонний зв'язок і оплату праці працівників ліквідованої спілки «Авангард» за рахунок розпайованої і нерозпайованої частини майна, переданого йому в оренду (а.с.48-50 т.2).

На виконання Указу Президента України від 29.01.2001 №62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» (далі - Указ) проведено комплекс заходів завершення розпаювання майна.

Рішенням від 09.02.2001 було затверджено:

- Положення;

- договір оренди майнового паю;

- договір довічного управління майном, що не підлягає паюванню;

- договір міни;

- договір схову;

- договір купівлі-продажу;

- структуру та загальну суму майна ЦМК;

- списки та індивідуальна майнова частка кожного пайовика (а.с.3-13, 42-62, 80-90 т.1, а.с.59-61 т.2).

Об'єднання було належним чином легалізовано.

Затвердженими Рішенням від 09.02.2001 договорами, із відповідними додатками в яких перераховано конкретно визначене майно, та актами прийому передачі цього майна пайового фонду, врегульовано майнові та інші відносини між співвласниками ЦМК та СФГ (тепер ФГ).

В той же час, Рішеннями, які оформлені протоколами Загальних зборів від 04.05.2014 та 09.06.2014, фактично перерозподілено знову пайовий фонд, визначено спрямування конкретно визначених об'єктів такого (а.с.14-17, 63-78 т.1).

Зокрема, протоколом Загальних зборів від 09.06.2014 вирішено передати у комунальну власність територіальної громади Сільської ради об'єкти згідно додатків №№2, 3 , 4, 5.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 ст.2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами п.1 ч.2 ст.17 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як встановлено, Рішення не приймалися ні Сільською радою, ні Головою, а Загальними зборами, такі стосуються майнових відносин між ФГ та співвласниками ЦМК, яких представляє Об'єднання, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі співвласників ЦМК стосовно розпорядження відповідним пайовим фондом та передачі відповідних прав щодо нього, може бути розглянуто за правилами КАС.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції у відповідній частині та закриття провадження у справі в цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання відсутності компетенції Голови у питаннях реформування сільськогосподарських підприємств та у майнових відносинах, то слід вказати таке.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої уможливлює обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

За ч.1 ст.6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із п.3 ч.2 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У відповідності до пунктів 1, 6 ч.4 ст.105 цього ж Кодексу адміністративний позов може містити вимоги про, зокрема: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково задовольнив вказану позовну вимогу, бо позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки така вимога може бути заявлена лише суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, обраний позивачем вказаний спосіб захисту не узгоджується із приписами статей 105 та 162 КАС, якими передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа може захищати своє порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

Оскільки, звертаючись до суду, позивач неправильно визначив спосіб захисту порушених прав, то наслідком цього, на думку апеляційного суду, є відмова у задоволенні позовних вимог.

Додатково, щодо цієї ж позовної вимоги та вимоги про визнання втручання Голови у виробничо-господарську діяльність та орендно-майнові відносини ФГ перевищенням своїх владних повноважень та зловживанням службовим становищем, зазначається наступне.

Дійсно встановлено, що Голова брала участь у Загальних зборах на яких були прийняті Рішення, виступала на них «із вступним словом», в якому пропонувала осіб для обрання їх головою та секретарем цих зборів.

Водночас, відповідач вказує, що фактично брала участь у цих зборах як представник пайовика - ОСОБА_2, що підтверджується списками пайовиків, які були присутні на Загальних зборах 04.05.2014 та 09.06.2014 (а.с.63-78 т.1, а.с.101 т.2).

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

За ч.1 ст.142 Основного Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 06.11.1996 підписана Європейська хартія місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікована 15.07.1997.

Згідно із ч.2 ст.4 вказаної вище Хартії органи місцевого самоврядування в межах, встановлених законом, мають повну свободу дій для здійснення власних ініціатив з будь-якого питання, яке не виключене з їх компетенції і не віднесене до компетенції іншого органу влади.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР), відповідно до Конституції України, визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (частини 1, 2 ст.2 Закону №280/97-ВР).

У відповідності до змісту ч.1 ст.5 цього ж Закону система місцевого самоврядування включає, зокрема, територіальну громаду, сільську раду та сільського голову.

Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста (ч.1 ст.12 Закону №280/97-ВР).

Стаття 42 цього ж Закону визначені повноваження сільського, селищного, міського голови. Зокрема, сільський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства (п.14 ч.4). При здійсненні наданих повноважень сільський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади (ч.6).

Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначив правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства, а ст.31 врегульовано питання реорганізації та ліквідації таких підприємств.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом було постановлено Міністерству аграрної політики України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям розробити до 01.03.2001 та здійснити протягом поточного року комплекс організаційних заходів щодо запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177 затверджено «Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення».

За змістом пунктів 13, 14 цього Порядку майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Свідоцтво видається сільською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. До зазначеного списку додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Усі подані документи формуються в окрему справу по кожному підприємству. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що участь Голови у Загальних зборах була обумовлена об'єктивним правовим (майновим) інтересом територіальної громади, головною посадовою особою якої вона є, на отримання майна ліквідованого СВСГ (що було вчинено на цих зборах), обов'язком Сільської ради видавати свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та відповідним чином посвідчувати дальші зміни майнових прав щодо них, а також участю у цих зборах членів відповідної територіальної громади.

В світлі наведених повноважень, у діях Сільської ради та її Голови не вбачається протиправність щодо видачі довідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими підтверджено (посвідчено) отримання останніми, згідно актів прийому-передачі майна, у рахунок майнового паю певного майна пайового фонду (а.с.82-83 т.2).

Будь-яких доказів, що Онишків О.М., як Голова, спонукав чи брав участь у розбійному грабежі майна ФГ, позивачем не подано, а судом не здобуто.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції у відповідній частині прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то оскаржувану постанову в цій частині слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову у позові.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу голови Смолинської сільської ради Яворівського району Львівської області Онишків Олександри Миколаївни задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів колишніх членів реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» в с.Смолин від 04 травня 2014 року та 09 червня 2014 року - закрити.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 березня 2016 року.