Справа № 807/1172/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. Справа № 876/11606/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.01.2013р. №5/17-2/, яким донараховано грошове зобов'язання та застосовані штрафні санкції по податку на додану вартість на суму 90311,95 грн., -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа 09.04.2013року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.01.2013р. №5/17-2/, яким донараховано грошове зобов'язання та застосовані штрафні санкції по податку на додану вартість на суму 90311,95 грн.

Неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення обґрунтовує тим, що отримані кошти у вигляді дотації за прийнятих найманих працівників, які включені за наслідками податкової перевірки до обсягу виручки від реалізації товарів, робіт та послуг, не підпадають під поняття виручки згідно Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", оскільки отримані не від здійснення господарської діяльності Позивача, відтак позивач не зобов'язаний був переходити на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, наслідком чого є відсутність обов'язку реєструватися платником податку на додану вартість.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що отримані кошти у вигляді дотації за прийнятих найманих працівників, які включені за наслідками податкової перевірки до обсягу виручки від реалізації товарів, робіт та послуг, не підпадають під поняття виручки згідно Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", оскільки отримані не від здійснення господарської діяльності позивача, відтак позивач не зобов'язаний був переходити на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, наслідком чого є відсутність обов'язку реєструватися платником податку на додану вартість.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі статтю 1 Указу Президента від 03 липня 1998 року № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Ужгородською МДПІ Закарпатської області ДПС було проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.09.2009р. по 31.12.2011р. За наслідками перевірки складено Акт перевірки від 02.01.2013р. №1/17-2/ на підставі якого Ужгородська МДПІ Закарпатської області ДПС 10 січня 2013 року прийняла податкове повідомлення-рішення №5/17-2/. Вказане податкове повідомлення рішення прийнято на підставі пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.9.3, п.9.4, п.9.5, п.9.6 ст.9, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.1, пп.7.4.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.123.1 ст.123, пп. «а», «б» п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1, ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України визначено до сплати 80071,36грн. податку на додану вартість (в т.ч. за листопад, грудень 2010 року - 14781,96грн., за І півріччя 2011 року - 39113грн., за ІІ півріччя 2011 року - 26176,40грн.) та 10240,59грн. штрафних санкцій (в т.ч. за листопад, грудень 2010 року - 3695,49грн., за І півріччя 2011 року - 1грн., за ІІ півріччя 2011 року - 6544,10грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вказане податкове повідомлення - рішення оскаржено до Державної податкової служби у Закарпатській області. За наслідками винесеного рішення від 19.03.2013р. №868/7/10-247 Державна податкова служба у Закарпатської області залишила без змін податкове повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції від 10.01.2013р. № 5/17-2/.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 01.09.2009р. по 31.12.2010р. був платником єдиного податку та здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у 2011 році перебував на загальній системі оподаткування. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з використанням найманої праці, з усіма найманими працівниками були укладені трудові угоди, які були належним чином зареєстровані в Ужгородському міському центрі зайнятості.

Судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що відповідно до договору від 25.05.2010р. №00059 про працевлаштування безробітного з наданням дотації, укладеного Ужгородським міським центром зайнятості та ОСОБА_1, роботодавець (ОСОБА_1) працевлаштовує на постійну роботу за направленням Центру зайнятості безробітного, а центр зайнятості надає дотацію роботодавцю на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного у розмірі витрат на заробітну плату прийнятої за направленням державної служби зайнятості особи відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних. Центр зайнятості щомісячно після подання роботодавцем довідки про нараховану та виплачену заробітну плату особі, працевлаштованій за направленням Центру зайнятості, та сплату страхових внесків відповідно до чинного законодавства протягом 30 календарних днів з дня отримання інформації про середній рівень заробітної плати за всіма видами економічної діяльності по області за місяць, за який нараховано заробітну плату, перераховує суму дотації.

Ужгородським міським центром зайнятості на виконання умов договору від 25.05.2010р. №00059 на розрахунковий рахунок фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з призначенням платежу "фінансування дотацій" у ІІІ кварталі 2010 року перераховано 5795,71 грн., у ІV кварталі 2010 року - 5819,68 грн., в 2011 році - 19250,38 грн., а також 04.07.2011р. на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перераховано 376,56 грн. з призначенням платежу "відшкодування витрат".

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач у звітах суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку задекларував обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за ІІІ квартал 2010 року в сумі 498900 грн., за ІV квартал 2010 року - в сумі 627319 грн. У поданих деклараціях від 09.02.2011р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 задекларував 127319 грн. доходу, 88016 грн. витрат, 39303 грн. чистого оподатковуваного доходу. 12.03.2011р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав звітну нову декларацію про майновий стан і доходи за 2010 рік. Згідно додатку 7 "Розрахунок зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності" фізична особа - підприємець задекларував 326447,01 грн. загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, 296919,79 грн. витрат, пов'язаних із господарською діяльністю, 29527,22 грн. чистого оподатковуваного доходу, 4429,08 грн. податку на доходи фізичних осіб.

У Акті перевірки від 02.01.2013р. №1/17-2/) зазначено, що задекларовані фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 обсяги виручки (розміри доходу від провадження господарської діяльності) в ІІІ, ІV кварталах 2010 року, в 2011 році не співпадають з визначеними вказаною перевіркою обсягами виручки та розмірами доходів від реалізації товарів (надання послуг). Зокрема, на підставі представлених для проведення перевірки оригіналів виписок з банківських рахунків встановлено, що в порушення ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст. 13 Декрету КМ України "Про прибутковий податок з громадян", ст. 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до обсягу виручки не включав кошти отримані від Ужгородського міського центру зайнятості, зокрема: за ІІІ квартал 2010 року не включив 5795,71 грн.; за ІV квартал 2010 року не включив 5819,68 грн.; за 2011 рік не включив 19626,94 грн.

Враховуючи викладене, у Акті перевірки міститься висновок, що у позивача обсяг виручки від реалізації товарів, надання послуг в І-ІІІ кварталах 2010 року склав 504695,71 грн. та перевищив обсяг виручки встановлений ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", фізична особа - підприємець ОСОБА_1 . Відповідно до ст. 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" позивач з 01.10.2010р. повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку, звітності. Перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у перевіряємому періоді не реєструвався платником податку на додану вартість та зроблено висновок, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перевищив в ІІІ кварталі 2010 року обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, встановлений ст.1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", та в порушення пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3, п.9.4, п.9.5, п.9.6 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" з 30.10.2010р. не зареєструвався платником податку на додану вартість.

Перевіркою визначено обсяг виручки по оподатковуваних операціях з продажу товарів, послуг за листопад, грудень 2010 року у розмірі 73909,79 грн., за І півріччя 2011 року - 195565,03 грн., за ІІ півріччя 2011 року - 130881,98 грн. та на підставі п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. «а», «б» п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового Кодексу України нараховано 80071,36 грн. податку на додану вартість, в т.ч. за листопад, грудень 2010 року - 14781,96 грн., за І півріччя 2011 року - 39113,00 грн., за ІІ півріччя 2011 року - 26176,40 грн.

З огляду на матеріали справи та пояснення сторін, суд вважає правомірним визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 90311,95 грн.

Згідно статті 1 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень; виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Така правова позиція знайшла своє відображення і в практиці Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 06.03.2012 року підтвердив, що згідно зі статтю 1 Указу Президента від 03 липня 1998 року № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Відповідно до статті 244-2 КАС рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п.1.3, 1.4 ст.1 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (із змінами та доповненнями) платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України; поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Відповідно до п.9.5, пп. «а» п.9.6 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість» заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу; податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви; з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

Відповідно до пп.7.3.1 п..7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно пп.«а», «б» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пп.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

У зв'язку з вищенаведеним суд приходить до переконання, що оскаржуване повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим відповідно до чинного законодавства.

Згідно із ч.2. ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч.3. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року у справі № 807/1172/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар