Справа № 309/1164/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ К/800/46337/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року

у справі №309/1164/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі

Закарпатської області

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язання відповідача призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 13 лютого 2015 року.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області задоволено. Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року у справі №309/1164/15-а - скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Обґрунтовуючи свою правову позицію суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач працював на роботах, передбачених Списком № 2 до 01.01.1992 року і після цієї дати, тому він має право на призначення йому пенсії за ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не за ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року скасувати, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року - залишити в силі.

Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області направило на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просило залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі №309/1164/15-а - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 лютого 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області з відповідною заявою про призначення пенсії згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11 березня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м.Хуст та Хустському районі Закарпатської області відмовило позивачу в призначенні пенсії згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Отже, відповідно до норми права, яка закріплена в пункті «б» частини першої статті 13 Закону № 1788, обов'язковими умовами для набуття громадянином права на трудову пенсію (пенсію за віком) на пільгових умовах є в сукупності:

а) досягнення 55 років (після 55 років) з урахуванням норми, закріпленої в останньому абзаці пункту «б» частини першої статті 13 зазначеного Закону, відповідно до якої працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

б) наявність загального стажу роботу не менше 25 років;

в) наявність стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, - не менше 12 років 6 місяців;

г) зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що означений вище, повний робочий день;

ґ) шкідливі і важкі умови праці визначені за результатом атестації робочого місця.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 1788 порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

Зі змісту статті 100 Закону № 1788 видно, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Аналіз наведених норм свідчить, що особам, які до 01.01.1992, тобто до набрання чинності Закону України «Про пенсійне забезпечення», набули необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, і після цієї дати не працювали на роботах із важкими і шкідливими умовами праці, пенсія призначається відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Особам, які до і після 01.01.1992 працювали на роботах, передбачених Списками № 1 та № 2, пенсія призначається відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням результатів атестації робочих місць.

Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 11.02.2015 року № 6/7 позивач з 05.11.1981 року по 31.12.1991 року працював повний робочий день в Хустській пересувній механізованій колоні № 118 тресту «Закарпатбуд» і виконував роботу, що передбачена Списком №2. Стверджував, що з 1992 року ним не виконувалися на підприємстві роботи із шкідливими і важкими умовами праці, а тому він має право на призначення пенсії відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 05.11.1981 року зарахований на посаду майстра в Хустський ПМК-118 тресту «Закарпатбуд»; 01.03.1984 року позивач переведений на посаду виконроба; 30.01.2010 року звільнений з роботи (а.с.13-14).

За правилами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України № 637 від 12.08.1993 року (Порядок № 637) трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 11.02.2015 року № 6/7 позивач з 05.11.1981 року по 31.12.1991 року працював повний робочий день в Хустській пересувній механізованій колоні № 118 тресту «Закарпатбуд» і виконував роботу, що передбачена Списком №2. Пільговий стаж становить 10 років 1 місяць 26 днів (а.с. 15).

При цьому, у довідці від 11.02.2015 року №6/1, виданої ПрАТ «БМУ-Хуст» (правонаступник Хустської ПМК-118 тресту «Закарпатбуд» (а.с.17) вказано, що позивач з 05.11.1981 року працював в Хустській ПМК-118 тресту «Закарпатбуд» на посаді майстра, з 01.03.1984 року переведений на посаду виконроба і 30.01.2010 року звільнений з роботи (а.с.16).

Отже, трудова книжка позивача, як основний документ про трудову діяльність працівника та довідка № 6/1 від 11.02.2015 року містять інформацію про зайнятість працівника на підприємстві до 2010 року, а не до 1992 року.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що позивач має право на призначення йому пенсії відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки ОСОБА_4 працював на роботах, передбачених Списком №2, до 01.01.1992 року та продовжував працювати після цієї дати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Доводами касаційної скарги наведених обставин не спростовано.

Судом апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі №309/1164/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді