Справа № 2а-12606/10/1370
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 р. Справа № 876/7555/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 87 750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на ім'я ОСОБА_2 здійснено першу державну реєстрацію автомобілів марки VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1) 1996 року випуску, CHRYSLER (державний номерний знак НОМЕР_2) 1997 року виписку і VOLKSWAGEN MAN (державний номерний знак НОМЕР_3) 2000 року випуску та відповідно до Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" не сплачено податок з власників транспортних засобів до бюджету Франківського району м.Львова на суму 87750,00 грн. Доказів про зарахування вказаного податку в дохід державного бюджету відповідачем не надано, що є підставою для його стягнення податковим органом в примусовому порядку.

В порядку статті 55 КАС України ДПІ у Залізничному районі м. Львова замінено на ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю, оскільки суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що спростовані встановленими обставинами в іншому судовому рішенні.

Не погоджуючись з таким рішенням, ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийнятий у зв'язку із неповним встановленням обставин у справі, оскільки при винесені судового рішення судом не взято до уваги належні письмові докази, які наявні в матеріалах даної справи і були досліджені в суді першої інстанції, а тому просить скасувати оскаржувану постанову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що в реєстраційних справах наявні документи, що підтверджують придбання відповідачем транспортних засобів, зокрема заяви, накладні, посвідчення Львівської митниці про реєстрацію, договори купівлі-продажу. відомості з Центрального серверу УДАІ МВС України, сертифікати відповідності, квитанції, висновки спеціаліста. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що транспортні засоби, зареєстровані за ним за фіктивними чи підробленими документами, а судом не витребувано надати такі докази, а тому в матеріалах даної справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач не вчиняв жодних дій щодо реєстрації транспортних засобів, оскільки документи, на підставі яких проводилась реєстрація, містять зворотне. Шевченківським районним судом м. Львова винесено вирок у справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364. ч.1 ст.365 КК України, в якому ОСОБА_2 не визнано потерпілим та встановлено факт реєстрації ним транспортних засобів без сплати податку. Вважає, що вказана обставина обумовлює обов'язок сплати відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів до бюджету.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року порушення якого встановлено податковим органом, та Закон України від 25.06.1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», Закон України від 21.12.2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» втратили чинність з 01 січня 2011 року, згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

Спірні правовідносини виникли до 01.01.2011 року, а тому положення Законів України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» та «Про систему оподаткування», «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» застосовуються судом при вирішенні спору.

Закон України від 25.06.1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування» визначає ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Згідно зі ст. 14 цього ж Закону до загальнодержавних належать, зокрема, такі податки і збори (обов'язкові платежі), як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього ж Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону об'єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі вантажні - код 8704.

Згідно зі ст. 3 цього ж Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Закону податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

В той же час, згідно частини 6 статті 5 цього Закону у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

За змістом частин 5-8 ст. 6 цього ж Закону сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до ст. 7 цього ж Закону у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 року податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Суд першої інстанції встановив і це стверджується матеріалами справи, що Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління ДАІ головного УМВС України у Львівській області надав інформацію ДПА у Львівській області про фізичних осіб, якими протягом 2008 - 2010 рр. здійснювалась перша реєстрація вантажних автомобілів в Україні та інформація про сплату податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Серед зазначених фізичних осіб вказано ОСОБА_2 Згідно з даними УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано автомобілі марки VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1) 1998 року випуску, CHRYSLER (державний номерний знак НОМЕР_2) 1997 року виписку і VOLKSWAGEN MAN (державний номерний знак НОМЕР_3) 2000 року випуску.

Як вбачається з розрахунку суми податку з власників наземних транспортних засобів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні, загальна сума податку становить 87750,00 грн.

Податковим органом до матеріалів справи надано документи, з яких слідує, що при реєстрації на ім'я ОСОБА_2 трьох транспортних засобів податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 87750,00 грн не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 87750,00 грн, що є заборгованістю з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з такого.

Згідно з ч.6 ст.5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Судом першої інстанції взято в силу вимог статей 72, 255 КАС України до уваги постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2014 року у справі № 2а-1827/11/1370 позов ОСОБА_2 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у Львівській області задоволено повністю, якою визнано протиправними дії Управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області щодо проведеної на ім'я ОСОБА_2 державної реєстрації спірних транспортних засобів. Також визнано протиправною та скасовано проведену на ім'я ОСОБА_2 державну реєстрацію транспортних засобів марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4,1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, DAIMLER CHRYSLER,1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, MAN 8.160,2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3. Зазначена постанова відповідачем не оскаржувалась та 23.12.2014 року набрала законної сили.

З урахуванням встановленого суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, а тому відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним, виходячи із вимог встановлених судовим рішенням обставин, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Львівським окружним адміністративним судом при винесенні постанови 20.11.2014 року у справі № 2а-1827/11/1370, яка набрала законної сили, встановлено, що згідно висновку експерта № 6/460 від 30.07.2014 року, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Заявник», «Отримав» та «Вказаний транспортний засіб (агрегат) одержав» - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Крім того встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. (справа № 1-233/11) по обвинуваченню ОСОБА_3, начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області встановлено, що протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на фізичних осіб, зокрема на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4,1998 року випуску, DAIMLER CHRYSLER, 1997 року випуску, MAN 8.160, 2000 року випуску.

З врахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для стягнення з ОСОБА_2 податку з власників транспортних засобів відсутні, оскільки сплата такого пов'язується з державною реєстрацією, однак така скасована судовим рішенням.

Також, суд акцентує увагу на практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.»

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності донарахування йому суми податку з власників транспортних засобів.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2015 року у справі № 2а-12606/10/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

С.П. Нос

Повний текс виготовлено 23.03.2016р.