Справа № 815/641/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/641/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам від 06 січня 2011 року ОД №002786, розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06, -

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати незаконними та скасувати сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам від 06 січня 2011 року ОД №002786 та розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06 «Про погодження прийняття в експлуатацію домоволодіння, спорудженого без дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1»

Ухвалою від 03 червня 2014 року (т. 2 а.с. 2-3) Одеський окружний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання нечинним та скасування розпорядження від 24 грудня 2010 року №997/01-06. зазначена ухвала у встановленому законом порядку не оскаржена.

Постановою від 23 червня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова є помилковою внаслідок зловживання правами представником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області та представником ОСОБА_3, які в останній день ввели суд в оману надавши фальшиві документи, що унеможливило їх всебічне дослідження та прийняття законного судового рішення.

Фальшивими документами апелянт вважає наданий до суду технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1, від 07 жовтня 1994 року, в якому зазначена земельна ділянка площею 215 кв. м., в той час як у висновках судової будівельно-технічної експертизи (справа № 2-6347/06 а.с. 170) та у судових рішеннях по цивільних справах встановлений факт збільшення ОСОБА_3 земельної ділянки з 190 до 215 кв.м. за рахунок земель ОСОБА_4 (спадкоємцем якої є апелянт), та на якій ОСОБА_3 збудував домоволодіння АДРЕСА_1.

Також на думку апелянта фальшивим є наданий ОСОБА_3 Державний акт про право власності на земельну ділянку від 10 квітня 2010 року, серії НОМЕР_1, в якому зазначена площа земельної ділянки 0,0368 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначені факти на думку апелянта підтверджують поетапне незаконне заволодіння ОСОБА_3 земельної ділянки ОСОБА_4 (спадкоємцем якої є апелянт), з 190 кв.м. до 368 кв.м., на якій розташовано незаконно побудоване домоволодіння АДРЕСА_1, сертифікат відповідності на яке та розпорядження про погодження прийняття в експлуатацію якого є предметом спору в цій адміністративний справі.

Апелянт вважає, що третя особа ОСОБА_5 не законно отримав право на користування земельною ділянкою площею 368 кв.м. так само як і його дружина ОСОБА_6 - на земельну ділянку площею 312 кв.м., внаслідок самовільного розподілу між ними попередньої сумісної земельної ділянки, загальна площа якою становила 190 кв.м., на що суд першої інстанції не вернув увагу.

При цьому апелянт зазначає, що первинний розмір земельної ділянки, яка перебувала у користування ОСОБА_4 (спадкоємцем якої є апелянт) з 12.03.1951 року становила 634 кв.м., що підтверджено інвентаризацією земель, проведеною Одеською міською радою 19.01.1990 року та рішенням Одеської міської ради № 22 від 06.01.1994 року, яким ОСОБА_4 ця земельна ділянка передана у користування.

На думку апелянта, суд першої інстанції протиправно не звернув увагу на факт зменшення розмірі земельної ділянки ОСОБА_4 з 634 кв. м. до 368 кв.м., який окрім іншого підтверджений судовими рішенням у цивільних справах. За таких обставин апелянт вважає, що вирішальним по цій адміністративний справі є події на підставі яких ОСОБА_3 збільшив земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. При цьому апелянт зазначає, що на відновлення порушеного права на землю ОСОБА_4, Одеський міський голова надав доручення голові Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернутись до суду з позовом до ОСОБА_3 про демонтаж буднику, але справа досі в суді не розглянута.

Також апелянт посилається на помилковість застосування судом першої інстанції положень ч. 1, ч. 2 ч. 4 ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», оскільки цей закон стосується лише розташування самочинного будівництва на землях державного фонду або на землях приватної власності, які належать забудовнику, в той час як самовільне будівництво відбулось на чужій приватній земельній ділянці, яка належить апелянту.

Посилається апелянт на фальшивість наданого ОСОБА_3 Державного акту про право власності на земельну ділянку, оскільки в натурі на місцевості земельної ділянки такої площі не існує, план намальований без виходу на місцевість, та в акті зазначені фальшиві землекористувачі. Фальшивість цього документу апелянт обґрунтовує тим, що дружина ОСОБА_3 та його мати працюють в органах самоорганізації населення «Сахарне» ті вони є автором цього документа, а виключення апелянта зі списку суміжних землекористувачів вчинено з метою приховання факту захоплення і забудови приватних земель апелянта.

За таких обставин апелянт вважає оскаржена постанова має бути скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

ОСОБА_3 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін. При цьому третя особа посилається на те, що ОСОБА_4. (спадкоємцем якої є апелянт) не є суміжним землекористувачем, а надані апелянтом документи не відповідають дійсності, судові рішення на які посилається апелянт скасовані, деякими з них ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог, а по деяким справи перебувають на новому розгляді в суді першої інстанції.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради та ОСОБА_2 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що на підставі сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам від 06 січня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт: житловий будинок літ. «А», загальною площею 80, 9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літ. «Б» - гараж, літ. «Г» - котельня, літ. «В» - вбиральня, за адресою: АДРЕСА_1. Забудовник об'єкта - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 101).

Позивач із прийняттям в експлуатацію зазначеного об'єкту будівництва не погоджується, вважає, що вказане будівництво не відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, оскільки збудовано на землях суміжних домовласників, у тому числі позивача, та перешкоджає йому обслуговувати власний будинок за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із вимогами про скасування сертифікату відповідності від 06 січня 2011 року та розпорядження Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06 «Про погодження прийняття в експлуатацію домоволодіння, спорудженого без дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1».

Перевіряючи правомірність видачі сертифікату відповідності від 06 січня 2011 року реєстр. № ОД 002786 та розпорядження Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06, суд першої інстанції послався на приписи ч. 1, 2, 4 ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», чинний на час виникнення спірних правовідносин,

Суд першої інстанції встановив, що житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1, збудований до 31 грудня 2008 року та без дозволу на виконання будівельних робіт. Технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, виготовлений 07 жовтня 1994 року (т. 1 а.с. 53-57), а тому прийняття в експлуатацію цього житлового будинку здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об'єкт.

Також суд першої інстанції встановив, що підтверджено і матеріалами справи, що 21 жовтня 2010 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради наданий висновок №188/10-М про можливість введення в експлуатацію будівництв, розміщених за адресою: АДРЕСА_1, який зроблений, зокрема, на підставі звіту про технічне обстеження будівництва, згідно якого будівлі придатні для подальшої експлуатації. Відповідно до висновку №188/10-М, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради погоджує введення в експлуатацію житлового будинку літ. А, а, а-1, гаражу літ. «Б», котельні літ. «Г», вбиральні літ. «В», розташованих за адресою АДРЕСА_1. Загальна площа будівництв, що підлягають введенню в експлуатацію 106, 70 кв. м. (т. 2 а.с. 16-18). Також суд першої інстанції зазначив про надання заяв суміжних землекористувачів від 02 жовтня 2010 року, а саме ОСОБА_6 (АДРЕСА_3), ОСОБА_7 (АДРЕСА_4) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про те, що вказані суміжні землекористувачі претензій щодо введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не мають (т. 2 а.с. 18-20).

Листом від 05 жовтня 2010 року №22-2362, територіальним органом державного нагляду у сфері пожежної безпеки в Одеській області погоджено «Звіт про проведення технічного огляду самовільно зведених споруд за адресою: АДРЕСА_1» (т. 2 а.с. 13).

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що розпорядженням Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06, погоджено прийняття в експлуатацію житлового будинку літ. А, а, а-1, гаражу літ. «Б», котельної літ. «Г», вбиральні літ. «В», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 200).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2008 року, ОСОБА_3 (забудовник закінченого будівництвом об'єкту за адресою: АДРЕСА_1) є власником земельної ділянки площею 0, 0368 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 2 а.с. 14-15).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, дотримані приписи ч. 4 ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених забудовниками - фізичними особами у період з 5 серпня 1992 року до 1 січня 2008 року без дозволу на виконання будівельних робіт, на підставі заяви про прийняття в експлуатацію, яку подано до 31 грудня 2010 року встановлює Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений Постановою КМУ від 09 вересня 2009 року № 1035.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 3 Тимчасового порядку, для одержання сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам забудовник разом із заявою за формою згідно з додатком 2 подає інспекції державного архітектурно-будівельного контролю: на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки загальною площею до 200 кв. метрів включно, кількість надземних поверхів яких не перевищує двох, з господарськими спорудами і будівлями: довідку про погодження прийняття приватної будівлі в експлуатацію, видану на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради за формою згідно з додатком 3; технічний паспорт приватної будівлі, виданий бюро технічної інвентаризації.

При розгляді справи суд першої інстанції встановив, довідку про погодження прийняття в експлуатацію приватної будівлі видано ОСОБА_3 відповідно до розпорядження Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06, а технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, виготовлений 07 жовтня 1994 року (т. 1 а.с. 53-57).

Оскільки пункт 5 Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, допускає відмову у видачі сертифіката відповідності тільки в разі подання документів не в повному обсязі, а ОСОБА_3 надані всі документи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ІДАБК в Одеській області правових підстав для відмови у видачі оскарженого сертифікату відповідності від 06 січня 2011 року.

Перевіряючи правомірність оскарженого розпорядження Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06, суд першої інстанції послався на приписи п.п. 3.2 Положення про Малиновську районну державну адміністрацію Одеської міської ради, затверджену рішенням Одеської міської ради від 22 лютого 2010 року №4943-V, відповідно до якого у галузі будівництва райадміністрація приймає в експлуатацію завершені будівництвом об'єкти індивідуальної житлової забудови (крім самовільно збудованих).

При цьому суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.п. 3.3 Порядку взаємодії виконавчих органів міської ради та комунальних підприємств з вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом у місті Одесі, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1308 від 25 грудня 2009 року, розпорядження районних адміністрацій Одеської міської ради про погодження прийняття в експлуатацію приватних жилих будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених фізичними особами без дозволу на виконання будівельних робіт готуються на підставі наступних документів:

- заяви забудовника;

- технічного паспорта приватної будівлі, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості»;

- звіту про проведення технічного огляду (обстеження) на відповідність приватної житлової будівлі державним стандартам, будівельним нормам і правилам, складеного організацією, яка має відповідну ліцензію;

- документи щодо надання земельної ділянки або відповідну довідку Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

Суд першої інстанції встановив, що документи необхідні для введення в експлуатацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, у забудовника наявні, надані до відповідача та до суду, та підтверджують правомірність погодження Малиновською районною державною адміністрацією прийняття в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, з дотриманням приписів ст. 71 КАС України, довели правомірність прийнятих ними рішень, які є предметом спору.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є правомірність розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 грудня 2010 року №997/01-06 «Про погодження прийняття в експлуатацію домоволодіння, спорудженого без дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1» та сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам від 06 січня 2011 року ОД №002786.

При цьому апеляційна скарга не містить заперечень щодо встановлених судом першої інстанції фактів дотримання процедури, підстав та наявності повноважень для прийняття оскаржених розпорядження та сертифіката.

Доводи як адміністративного позову так, і апеляційної скарги ґрунтуються на порушенні права на землю апелянта.

Також помилковим є посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги численні судові рішення, оскільки, як зазначено в самій апеляційній скарзі, вони стосуються питання захисту земельних прав, а встановлені цими рішеннями порушення третіми особами прав апелянта щодо землекористування по межах земельної ділянки, невідповідність площі земельної ділянки у бік її зменшення, не є правовою підставою для задоволення позовних вимог, які стосуються актів суб'єктів владних повноважень індивідуальної дії, які прийняті на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

У відповідності з статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Апеляційний суд зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів.

Так, згідно частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Право на захист земельної ділянки належить її власнику, який для захисту порушених прав має право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про надання фальшивих документів, оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях апелянта та його негативному ставленні, внаслідок тривалих судових процесів, до третіх осіб по справі.

Апелянт не надав доказів та не навів обґрунтувань, за наявності яких у апеляційного суду виник сумнів у належності та допустимості наданих відповідачами та третіми особами доказів.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ґрунтуються на помилковому розумінні процедури застосування норм Закону України «Про планування і забудову територій».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212,ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П. Коваль

суддя О.О.Кравець