Справа № 820/251/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 березня 2016 р. № 820/251/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Веттерн-С" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, Сумської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Сумській області, Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, Шосткінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, Глухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Веттерн-С" звернулось до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 11.11.2015 року, № від 10.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 10.11.2015 року, № від 10.11.2015 року, які винесені на підставі висновків акту перевірки №2782/2206/39778826/235 від 22.10.2015 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/68764 від 04.12.2015 року, яке винесено на підставі висновків акту перевірки №3133/18-19-15-01 від 17.11.2015 року;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/68860 від 04.12.2015 року, №1/68768 від 04.12.2015 року, які винесені на підставі висновків акту перевірки №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року;

- зобов'язати відповідачів відновити суми податкових зобов'язань ТОВ "Веттерн-С" (код за ) в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах перевірок №2782/2206/39778826/235 від 22.10.2015 року, №3133/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року;

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що оскаржувані рішення прийняті всупереч вимог діючого законодавства України, що порушує його права та інтереси і потребує судового захисту.

Представник позивача за довіреністю Ляшенко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів - 1-6 за довіреністю Мачула А.А. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що в даному випадку відповідні податкові органи діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому їх оскаржувані рішення, як суб'єктів владних повноважень, є правомірними, у зв"язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача-7, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибув без повідомлення про причини неприбуття, заперечень проти позову не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача - 7 на підставі наявних у ній доказів, відповідно до вимог ст. 128 КАСУ.

Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ "Веттерн-С" з питань достовірності декларування акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів та дотримання норм законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій за липень 2015 р., за наслідками якої складено №2782/2206/39778826/235 від 22.10.2015 року, в якому були зафіксовані порушення податкового законодавства, а саме: пп.14.1.212. п.14.1 ст.14, пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213, пп. 214.1.4, п. 214.1, ст..214, пп. 215.3.10, п.215.3, ст..215 Податкового Кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено суму акцизного податку на загальну суму 1 693 572,0 грн.

На підставі викладених висновків вказаного акту перевірки контролюючими органами за місцем продажу підакцизних товарів прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме: № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року , № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 11.11.2015 року, № від 10.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 09.11.2015 року, № від 10.11.2015 року, № від 10.11.2015 року

Також, ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області було проведено камеральну перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ "Веттерн-С", за серпень 2015 року, за результатами якої було складено акт №3132/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, в якому були зафіксовані порушення податкового законодавства, а саме: ТОВ "Веттерн-С" завищено суму, що враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні періоди з податку на додану вартість на суму 871 017,00 грн., про що податковий орган прийняв відповідне податкове-повідомлення рішення №/68860 від 04.12.2015 року.

Окрім того, ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області було проведено камеральну перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ "Веттерн-С", за вересень 2015 року, за результатами якої було складено акт №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, в якому були зафіксовані порушення податкового законодавства, а саме: ТОВ "Веттерн-С" завищено суму, що враховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість на суму 2 424 376,00 грн., про що податковий орган прийняв відповідне податкове-повідомлення рішення №/68764 від 04.12.2015 року.

З оскаржуваними рішеннями суд не погоджується та при вирішення даного спору враховує наступні обставини та нормативні положення.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідачі - 1-6 не надали належних та достатніх доказів на обгрунтування законності оскаржуваних рішень.

До такого висновку суд дійшов, з огляду на таке.

Між ТОВ «Веттерн-С» та покупцями паливно-мастильних матеріалів було укладено договори, згідно з умовами яких ТОВ «Веттерн-С» зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (бензини, дизельне паливо). Товар за цими договорами поставляється на умовах самовивозу з АЗС ТОВ «Веттерн-С», розрахунок здійснюється в момент вивезення. Ціна на товар формується на підставі фактичних цін, що діють на АЗС на момент відвантаження товару. Таким чином, юридичні та фізичні особи-підприємці, зареєстровані в установленому порядку як платники ПДВ, які придбали паливо у ТОВ «Веттерн-С» та отримували його на АЗС в т.ч. сплачували вартість палива через касу АЗС використовували його у власній господарській (комерційній) діяльності. Вказане свідчить, що продаж таких товарів здійснювався для їх подальшого комерційного використання.

Враховуючи вказане у пункті 2, будь-який суб'єкт господарювання придбає нафтопродукти для їх комерційного використання у своїй господарській діяльності, у зв'язку з чим такі операції не є об'єктом оподаткування акцизним податком, передбаченим п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України, а дата їх здійснення не є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, згідно з п. 216.9 ст. 216 Податкового кодексу України.

Також, ТОВ «Веттерн-С» отримувало вимоги від покупців виписати податкову накладну на придбаний на АЗС «Веттерн-С» товар (паливо) згідно наданих реєстрів розрахункових чеків з чеками. Оскільки юридичні особи наполягають на створенні податкового кредиту, слід враховувати, що ст. 198 ПКУ визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару. сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватись відповідними податковими накладними), використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з актів перевірок, оскаржувані податкові повідомлення-рішення базуються на висновках про відображення позивачем у податковій звітності факту реалізації товарів для комерційного використання, в той час, як, начебто, дані суми не були включені до об'єкта оподаткування акцизним податком, в результаті чого контролюючим органом зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання зі сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу палива, яке було безпосередньо реалізоване позивачем з колонок АЗС кінцевим споживачам.

Проте, як вже зазначалося вище, під час проведеної відповідачем-1 перевірки позивача податковий орган зробив такий висновок про реалізацію позивачем нафтопродуктів, які підлягають акцизному оподаткуванню за відсутності належних та допустимих доказів, тому викладені доводи та висновки про порушення позивачем статей 213-216 Податкового кодексу України є безпідставними.

Підпунктом 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (норма, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) акцизний податок визначається як непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

У свою чергу, за приписами пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Об'єктами оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (підпункт 213.1.9 пункту 213.1 ст.213 Податкового кодексу України).

Як визначено підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 Податкового кодексу України базою оподаткування у разі обчислення податку із застосуванням адвалерних ставок - є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.

Положеннями абзацу другого підпункту 14.1.212. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб"єктах господарювання громадського харчування.

Аналіз наведених законодавчих приписів свідчить по те, що операція з реалізації суб'єктом господарювання підакцизних товарів є об'єктом оподаткування акцизним збором в розумінні підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України, якщо суб'єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

З наведеними положеннями узгоджуються приписи Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14, відповідно до якого Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» до декларації акцизного податку заповнюється в такому порядку:

графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;

графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;

у графі 5 Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4) вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.

Отже, законодавець окремою графою виділив вартість підакцизних товарів, реалізованих в роздрібній торговельній мережі (а відтак - і через АЗС), але для комерційного використання, які не входять до бази оподаткування акцизним податком.

При судовому розгляді встановлено, що на виконання вищевказаних законодавчих приписів у перевіряємому періоді позивач, видавши контрагентам на їх вимогу податкові накладні, відобразив у графі 4 Додатків 6 до Декларацій акцизного податку суми коштів від реалізації товарів для комерційного використання, що підтверджується залученими до матеріалів справи деклараціями з акцизного податку за період липень 2015 року.

Позивач не спростовує того, що такий товар був реалізований контрагентам через мережу автозаправних станцій, однак наголошує, що такий факт не свідчить про роздрібну реалізацію підакцизних товарів кінцевому споживачеві, з чим суд погоджується, з огляду на таке.

У цьому контексті слід зазначити про помилковість доводів відповідної сторони про те, що за Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, через мережу АЗС здійснюється лише роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачу.

Так, вказані Правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування, тобто регулюють порядок роздрібної, а не оптової торгівлі нафтопродуктами. При цьому суд наголошує, що такі Правила не містять заборони на оптовий продаж пального через АЗС.

Крім того, слід звернути увагу на те, що названі Правила роздрібної торгівлі розроблені на виконання статті 20 Закону України «Про захист прав споживачів», який під споживачем розуміє фізичну особу, яка придбаває продукцію для особистих потреб, не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 статті 1).

Щодо визначення «роздрібна торгівля», наведене в ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», на які посилаються відповідач-1 в актах перевірок ), суд зазначає, що вказаний стандарт роз'яснює як термін «роздрібна торгівля», так і термін «оптова торгівля».

Зокрема, роздрібна торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг.

У свою чергу, оптовою торгівлею є купівля-продаж товарів за договорами постачання партіями для їх наступного продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю або для виробничого використання (пункт 4.5).

Суд також звертає увагу на те, що контролюючий орган, що проводив перевірку, не спростував належним та допустимим доказами факт постачання позивачем таких підакцизних товарів покупцям-контрагентам для виробничого використання, тобто факт здійснення ним оптової торгівлі.

Крім того, відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами, проте вказаний вище ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. А від так, терміни та визначення понять не є нормою закону.

Також, суд зазначає, що датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

У п.п. 1, 3, 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до абз. 4 ст. 2 зазначеного Закону розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Таким чином, безготівкові розрахунки юридичних осіб за придбані нафтопродукти не підпадають під визначення розрахункових операції, згідно із Законом «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Немає дати виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів іншим юридичним особам для їх комерційного використання при здійсненні безготівкових розрахунків.

З наведеними вище обґрунтуваннями неправомірних висновків податкового органу узгоджуються приписи Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14, відповідно до якого Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» до декларації акцизного податку заповнюється в такому порядку:

графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;

графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;

у графі 5 Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4) вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.

Отже, законодавець окремою графою виділив вартість підакцизних товарів, реалізованих в роздрібній торговельній мережі (а відтак через АЗС), але для комерційного використання, які не входять до бази оподаткування акцизним податком.

Окрім того, пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума (п.п. 200.4.а ст.200 ПКУ) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Так, податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року позивач подав 20.10.2015 року, контролюючим органом прийнято податкову декларацію за липень 2015 року 20.10.2015 року, що підтверджується квитанцією №2 про прийняття звітності.

Податкові зобов'язання виникли на підставі податкових зобов'язань, які наведені у Додатку 5 до податкової декларації.

З урахуванням податкового кредиту, який був зарахований у погашення податкових зобов'язань за звітний період (р.17 декларації у сумі 1 321 624 грн.), який наведений у Додатку 5 до податкової декларації позивач за липень 2015 року позивач задекларував р.25 (Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду у сумі 3 519 032 грн.;

Також, податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2015 року позивач подав 21.10.2015 року та контролюючим органом прийнято податкову декларацію за липень 2015 року 21.10.2015 року, що підтверджується квитанцією №2 про прийняття звітності.

Податкові зобов'язання виникли на підставі податкових зобов'язань, які наведені у Додатку 5 до податкової декларації.

Позивач за серпень 2015 року позивач задекларував р. 23 (Сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 ПКУ на момент подання податкової декларації), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (р. 23.1) у сумі 871 017,00 грн.

Податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2015 року позивач подав 21.10.2015 року та контролюючим органом прийнято податкову декларацію за липень 2015 року 21.10.2015 року, що підтверджується квитанцією №2 про прийняття звітності.

Податкові зобов'язання виникли на підставі податкових зобов'язань, які наведені у Додатку 5 до податкової декларації.

Позивач за вересень 2015 року позивач задекларував р. 23 (Сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 ПКУ на момент подання податкової декларації), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (р. 23.1) у сумі 2 424 376,00 грн.

Отже, позивач керувався тим, що виходячи із задекларованих сум з податку на додану вартість за липень 2015 року у підприємства виник борг у сумі 3 519 032 грн., який частково був погашений за рахунок податкового кредиту за серпень 2015 року та вересень 2015 року та за рахунок сплати.

Згідно Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджено наказом від 23.09.2014 р. № 966 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 р. за N 1267/26044, у рядку 23.1. Податкової декларації з ПДВ включається сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 22 - рядок 22.1), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Таким чином, позивач скористався своїм правом, згідно до вищезазначених приписів закону та задекларував кредит за серпень 2015 року та вересень 2015 року у погашення боргу, який виник за липень 2015 року.

Посилання податкового органу на те, що у позивача був відсутній борг є безпідставними, а також не підтверджені відомостями та документами, а тому і не знайшли свого підтвердження у актах перевірки №3132/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року.

Отже, податкові зобов'язання та кредит, у поданих позивачем деклараціях до контролюючого органу, виникли на підставі господарської діяльності. Це підтверджується виписаними та отриманими накладними, які є зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто зобов'язання зі сплати податку на додану вартість виникли раніше, ніж були подані декларації.

За таких умов, слід дійти до висновку про необґрунтованість доводів контролюючих органів, якими вони мотивують винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд звертає увагу, що згідно статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частина 3 статті 10 цього Закону визначає, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані, зокрема, виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

За відсутності протилежних приписів у Податковому кодексі України наведені норми підлягають застосуванню також і щодо податкової інформації.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина 5 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до частини 1 статті 23 названого Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. При цьому згідно з частиною 2 названої статті оскаржені можуть бути будь-які рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Крім того, в ухвалі від 02.12.2015 року у справі № К/800/10997/14 Вищий адміністративний суд України дійшов висновків, що платник податків має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої податкової інформації про себе, виключення податкової інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Отже, на підставі відомостей, викладених актах перевірок №2782/2206/39778826/235 від 22.10.2015 року, №3133/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року до всіх інформаційних баз податкового органу, в тому числі до електронної бази «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок», інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», «Облік платників і платежів», «Бест-звіт», а також до картки особового рахунку позивача відповідачами внесені коригування, як наслідок анульовані задекларовані ним показники податкової звітності, що порушує права та законні інтереси позивача та водночас свідчить про те, що розголошення недостовірних повідомлень про неналежне виконання позивачем норм чинного податкового законодавства погіршує його взаємовідносини з контрагентами, погіршує ділову репутацію, що в свою чергу негативно впливає на здійснення господарської діяльності позивача, і як наслідок - зменшення отриманого прибутку.

А від так, суд не може погодитися, що оскаржувані рішення є законними та обгрунтованими, оскільки вони були прийнятті на підставі хибних висновків актів перевірок.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідачі - 1-6 не дотримали вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому їх оскаржувані рішення, як суб'єктів владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Веттерн-С", а саме:

- Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області від 09.11.2015 року №, №, від 04.12.2015 року №/68764, №/68860, №/68768;

- Сумської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Сумській області від 09.11.2015 р. №, №, №;

- Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 09.11.2015 року №, №;

- Глухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 10.11.2015 року №, від 11.11.2015 року №;

- Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 09.11.2015 року №, №;

- Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 09.11.2015 року №, №;

- Шосткінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 10.11.2015 року №, №.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, Конотопську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області, Сумську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Сумській області, Охтирську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області, Роменську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області, Шосткінську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області, Глухівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області відновити суми податкових зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Веттерн-С" (код за ) в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці ТОВ "Веттерн-С", зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах перевірок №2782/2206/39778826/235 від 22.10.2015 року, №3133/18-19-15-01 від 17.11.2015 року, №3134/18-19-15-01 від 17.11.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Веттерн-С" (61166, м. Харків, пр. Московський, 131-А, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 21.03.2016 року.

Суддя Самойлова В.В.