Справа № 2а-3257/10/0370
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ К/800/23834/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Ягодинської митниці про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, його поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці з 27 липня 2010 року та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Посилаючись на те, що судове рішення в частині поновлення на посаді Державною митною службою України не виконано, просив суд стягнути з відповідачів заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06 вересня по 23 грудня 2010 року в сумі 9 141,21 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року, позов задоволено частково: стягнуто з Ягодинської митниці заробітну плату за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 9 203,22 грн. Постанова про стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2 241,81 грн. виконується негайно.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Ягодинська митниця просила суд скасувати судові рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду; що виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу має передувати наказ Державної митної служби України про поновлення позивача на посаді; відсутня заява позивача про поновлення порушених прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 27 липня 2010 року № 1446-к «Про припинення перебування на державній службі» та наказ Волинської митниці від 28 липня 2010 року № 202-к «Про звільнення ОСОБА_4.»; поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці з 27 липня 2010 року; стягнуто з Волинської митниці заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 3 185,73 грн.

Судове рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу було виконано, а в частині поновлення на посаді - ні.

Наказом голови Державної митної служби України від 13 липня 2010 року № 751 припинено Волинську митницю шляхом приєднання її до Ягодинської митниці та визначено Ягодинську митницю правонаступником Волинської митниці.

Наказом т.в.о. голови Державної митної служби України від 25 жовтня 2010 року № 1287 уповноважено з 01 листопада 2010 року Ягодинську митницю на здійснення всіх фінансових виплат, пов'язаних з трудовими відносинами (за відповідними кодами бюджетної класифікації) працівників Волинської митниці до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином фінансові зобов'язання щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі покладено на Ягодинську митницю.

При обчисленні заборгованості суди попередніх інстанцій виходили з середньої заробітної плати, встановленої судовими рішеннями від 06 вересня 2010 року та 15 листопада 2010 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який роз-глядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ця стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов'язком. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Волинського окружного адміністративного суду від 06 версеня 2010 року в частині поновлення ОСОБА_4 на державній службі добровільно не була виконана Державною митною службою України, суди попередніх інстанцій прийшли до законного та обґрунтованого висновку про виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення відповідно до вимог статті 236 Кодексу законів про працю України.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 23 червня 2015 року у справі №21-63а15, що відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для застосування.

Таким чином посилання відповідача у касаційній скарзі на відсутність вини у невиконанні судового рішення, відсутність ініціативи працівника у поновленні на посаді, що позбавляло можливості добровільного виконання судового рішення, а також відсутність наказу Державної митної служби України про поновлення на посаді є неправомірними.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: