Справа № 803/74/15-а
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,
суддів:Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Портман Тим Україна» (далі - Товариство) до державного реєстратора реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області Троця Мирослава Андрійовича (далі - Держреєстратор), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ «Техно-Сервіс Плюс», про визнання дій протиправними, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило: визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 2 грудня 2014 року № 17643624 та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) про реєстрацію права власності на малий комплекс обслуговування автотранспорту (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 33); визнати незаконними та скасувати вказане рішення та запис в Реєстрі про реєстрацію права власності, а також зобов'язати вчинити дії щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 2 грудня 2014 року № 17643624 та запису в Реєстрі.

На обґрунтування позову вказало, що жодних підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» та внесення запису до Реєстру у відповідача не було, оскільки державна реєстрація права власності може здійснюватися лише за умови зняття обтяжень, що встановлені на вказане нерухоме майно.

Суди встановили, що 9 липня 2013 року між Товариством і ТОВ «Вірго-Україна ЛТД» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого Товариство придбало малий комплекс обслуговування автотранспорту загальною площею 639,2 кв. м за адресою: вул. Прикордонників, буд. 7а, с. Старовойтове, Любомльський район, Волинська область.

9 липня 2013 року в Реєстрі за № 1573626 зареєстровано право власності на цей комплекс за Товариством.

23 липня 2013 року Держреєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 4245429 і вніс запис до Реєстру про обтяження 1777978, а саме заборону проведення будь-яких реєстраційних дій на підставі листа від 23 липня 2013 року № 12/2-5297 та постанови від 23 липня 2013 року № 0000301 слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

Крім того, 19 лютого 2014 року Держреєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 11046525 і вніс запис до Реєстру про обтяження 4726938, а саме арешт нерухомого майна на підставі ухвали господарського суду міста Києва від 6 лютого 2014 року у справі № 910/687/14.

Господарський суд Волинської області рішенням від 26 серпня 2014 року у справі № 903/134/13-г задовольнив позов арбітражного керуючого до ТОВ «Вірго-Україна ЛТД», Товариства: визнав недійсним правочин щодо відчуження малого комплексу обслуговування автотранспорту, що оформлений актом приймання-передачі, підписаним ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» і ТОВ «Вірго-Україна ЛТД»; визнав недійсним договір купівлі-продажу малого комплексу обслуговування автотранспорту, укладений 20 липня 2013 року між ТОВ «Вірго-Україна ЛТД» і Товариством; постановив повернути малий комплекс обслуговування автотранспорту ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» (боржнику). Це рішення було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року.

2 грудня 2014 року Держреєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 17643624 та вніс до Реєстру запис про реєстрацію права власності на малий комплекс обслуговування автотранспорту, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 33, за ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» на підставі рішення господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року у справі № 903/134/13-г.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 23 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 жовтня 2015 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року скасував, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року залишив у силі.

Приймаючи таке рішення, суд касаційної інстанції на підставі аналізу норм Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок) дійшов висновку, що у реєстрації права власності за наявності в реєстрі записів про обтяження може бути відмовлено лише при відчуженні такого нерухомого майна, чого в цьому випадку не було, оскільки відповідач на підставі рішення господарського суду у справі № 903/134/13-г фактично зареєстрував право власності за первинним власником, яке існувало до укладення вищевказаних правочинів, які судовими рішеннями, що набрали законної сили та є обов'язковими для виконання, визнані недійсними.

Не погоджуючись із рішенням Вищого адміністративного суду України, Товариство з підстав, встановлених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), звернулось із заявою про його перегляд Верховним Судом України та, посилаючись на неоднакове застосування норм матеріального права, а саме: пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV та невідповідність судового рішення викладеним у постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, просить ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року скасувати, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року залишити в силі.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права заявник надав рішення Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року № К/800/59563/14, у якій цей суд дійшов висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Також на підтвердження наведених у заяві доводів додав копії постанов Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14) та 19 травня 2015 року (справа № 21-121а15).

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права у спорах цієї ж категорії. Так, у постановах, на які посилається у своїй заяві Товариство, міститься правовий висновок, відповідно до якого наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що при реєстрації 2 грудня 2014 року права власності за ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» на спірне майно у Реєстрі були наявні записи про його обтяження від 23 липня 2013 року про заборону проведення будь-яких реєстраційних дій та від 19 лютого 2014 року про арешт нерухомого майна.

Отже, Вищий адміністративний суд України у справі, яка розглядається, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

До того ж, таке рішення суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у наведених вище постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Враховуючи порушення судом касаційної інстанції норм матеріального права, заяву Товариства слід задовольнити: ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року - скасувати, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року - залишити в силі.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Портман Тим Україна» задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року скасувати, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Ф. Волков
Судді: М.І. Гриців О.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоО.О. Терлецький