Справа № 2а-1670/5094/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"23" березня 2016 р. м. Київ К/800/36521/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» до Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи - відділ Держземагенства в Козельщанському районі Полтавської області, ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання належним користувачем, бездіяльності протиправною та зобов'язання виконати певні дії, за касаційною скаргою ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, -

встановив:

У серпні 2012 року ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило:

визнати належним користувачем на праві постійного користування земельної ділянки 300,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Солоницької сільської ради;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у внесенні змін до розпорядження № 649 від 02.12.2003;

зобов`язати відповідача внести зміни до пункту 2, 3 розпорядження Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області № 649 від 02.12.2003 та викласти останні в наступній редакції « 2. Видати Державному підприємству «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» державний акт на право постійного користування землею площею 300,5 га для ведення товарного сільського виробництва на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області. 3. Рекомендувати районному відділу земельних ресурсів провести державну реєстрацію актів на право постійного користування землею площею 300,5 га для ведення товарного сільського виробництва на території Солоницької сільської ради Державному підприємству «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» із внесенням змін до земельно-облікових документів»;

зобов`язати відповідача сприяти отриманню державного акта на право постійного користування землею площею 300,5 га для ведення товарного сільського виробництва на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області шляхом підписання та проставлення печатки на даному державному акті.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2013 року рішення судів попередніх інстанцій скасовані, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог про визнання ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» належним користувачем земельної ділянки і в цій частині закрито провадження у справі, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 02.12.2003 Козельщинською районною державною адміністрацією Полтавської області прийнято розпорядження № 649 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею з інвентаризацією земель та уточненню передачі земельних ділянок Державній Новогалещинській біологічній фабриці на території Новогалещинської та Сосницької сільських рад Козельщинського району Полтавської області», пунктами 2, 3 якого вирішено:

2. Видати Державній Новогалещинській біологічній фабриці державні акти на право постійного користування землею площею 300,5 га - на території Солоницької сільської ради і площею 15,82 га - на території Новогалещинської сільської ради;

3. Рекомендувати районному відділу земельних ресурсів провести державну реєстрацію актів на право постійного користування землею для виробничих потреб.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції в частині позовних вимог виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Встановлено, що вказаний спір пов'язаний із правом користування землею, закріпленої за позивачем внаслідок реорганізації Державної Галещинської біологічної фабрики, і яка належала останньому за підставі державного акту на право постійного користування.

За таких обставин спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою, зокрема, у постанові від 16 грудня 2014 року (справа № 21-544а14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У частині 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 157, 211, 220-1, 228, 230, 231 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ДП «Державна Новогалещинська біологічна фабрика» до Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи - відділ Держземагенства в Козельщанському районі Полтавської області, ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання виконати певні дії.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

В решті ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: