Справа № 820/840/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 березня 2016 р. №820/840/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського нотаріального округу, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний Банк" про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського нотаріального округу, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний Банк", в якому просить суд:

- рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28020280 від 01.02.2016 року визнати неправомірним та скасувати;

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" право власності на квартиру по вул. Героїв Праці, будинок. 19а, кв.27 в м. Харків.

В обґрунтування позову зазначив, що законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майна - не мало місця. У відповідача були відсутні правові підстави прийняття рішення №28020280 від 01.02.2016 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що здійснена приватним нотаріусом 25.01.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час, місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

В судовому засідання представник третьої особи проти позову заперечував, в своїх запереченнях на адміністративний позов зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі договору №6326006 від 18.04.2008 р. про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначив, що відповідач є належним чином зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який мав повне право та повноваження на проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.04.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ "ПУМБ" (правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ" (а.с.55-57) був укладений кредитний договір №6316559 на суму 60000 доларів США під 13,49% річних строком до 18.05.2016 року (а.с.18-21, 26-29, 64-68).

Також сторонами була укладено додаткова угода №19925157 до кредитного договору №6316559 від 18.04.2008 р., якою був затверджений графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.69-70).

Для забезпечення виконання вказаного договору між сторонами був укладений договір іпотеки №6326006 від 18.04.2016 року. Предметом іпотеки є квартира, загальною площею 44,90 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.10-12, 22-24, 58-63).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем 01.02.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2802080, згідно з яким проведено державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ "ПУМБ".

Зазначений запис є підставою для виникнення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ "ПУМБ" відповідно до умов договору №6326006 від 18.04.2016 року.

Позивач 16.02.2016 року отримав інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких останньому стало відомо про те, що ПАТ "ПУМБ" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-17, 25, 30-31).

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.4.7 договору іпотеки №6326006 від 18.04.2016 року, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмет іпотеки у свою власність про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов'язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухому майно, що є предметом іпотеки

Відповідно до положень ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Отже, суд приходить до висновку, що договір іпотеки №6326006 від 18.04.2016 року та зазначене чинне законодавство містять вичерпний перелік випадків, за яких право власності переходить на предмет іпотеки переходить до ПАТ "ПУМБ".

Згідно до ч.1 ст. 35 та ст.36 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Судом встановлено, що позивач перестав виконувати свої зобов'язання за зазначеним кредитним договором у зв'язку з чим ПАТ "ПУМБ" надіслав позивачу вимогу (вих. №551 від 26.08.2015 року) про усунення порушення основного зобов'язання, яка повністю відповідає приписам законодавства та положенням договору (а.с.71-73).

Позивач вимогу не виконав та порушення не усунув, у зв'язку із чим у ПАТ "ПУМБ" виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також судом встановлено, та не спростовано позивачем, що ПАТ" ПУМБ" вжито усіх заходів щодо вручення вимоги від про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Згідно із ст. 10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", державним реєстратором є нотаріус. Положення ст.11 зазначеного закону передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013, № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

В ході судового засідання було встановлено, що у передбаченому законом порядку третьою особою було подано повний пакет документів до державного реєстратора (а.с. 74-76).

Отже, суд приходить до висновку, що державний реєстратор діяв у спосіб та відповідно до положень чинного законодавства України.

Суд зазначає, що відповідно до стаття 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В ході судового засідання відповідачем були надані всі докази щодо правомірності його дій.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, неналежним чином обґрунтовані, непідтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського нотаріального округу, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний Банк" про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.03.2016 року.

Суддя Полях Н.А.