Справа № 2а-3453/10/0370
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 876/8144/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника відповідача Порхуна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РВПГ MIT» до Волинської митниці ДФС, Головного управління Державного казначейства України у Волинській області про визнання нечинними рішення про визначення митної вартості товару, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та повернення надмірно сплачених платежів,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «РВПГ MIT» (далі - ТОВ «РВПМ МІТ») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати нечинним рішення про визначення митної вартості товарів (далі - Рішення) № 205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі - Картка відмови) № 205000006/0/02321 від 15.06.2010 року Волинської митниці ДФС (далі - Митниця) та повернути надмірно сплачені платежі в розмірі 25932 грн. 63 коп.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.01.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2014 року, у задоволенні позову ТОВ «РВПГ МІТ» було відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 року вказані судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року у справі № 2а-3453/10/0370 вказаний адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення № 205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року та Картку відмови № 205000006/0/02321 від 15.06.2010 року Митниці. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач Митниця просить зазначену постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «РВПМ МІТ» у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у відповідності до п.2 Порядку здійснення митного контролю та митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 року № 314 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), для здійснення митного контролю та митного оформлення товару «шкіра свійських свиней заморожена...» декларантом ТОВ «РВПГ MIT» 15.06.2010 року було подано вантажну митну декларацію (далі - ВМД) № 205030005/2010/001262, її електронну копію, комплект документів, необхідних для здійснення митного оформлення, серед яких і декларацію митної вартості форми ДМВ-1 та її електронну копію.

Митницею приймались рішення про визначення митної вартості товарів, ввезених ТОВ «РВІІГ MIT» за зовнішньоекономічним контрактом №36/2010 від 11.01.2010 року при поставках товару 02.06.2010 року (№ 205000006/2010/400071/1 від 02.06.2010 року).

Тому під час здійснення митного оформлення товару «шкіра свійських свиней заморожена...» за вантажною митною декларацією (далі - ВМД) № 205030005/2010/001262 від 15.06.2010 року, відповідно до п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766 (далі - Порядок) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант був зобов'язаний подати рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом), однак позивачем цей обов'язок виконаний не був.

До ціни товару включаються транспортні витрати, проте документів, на підтвердження транспортних витрат, для здійснення митного контролю та митного оформлення товару позивачем подано не було.

Окрім того, митним органом було здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, та встановлено, що згідно з інформацією ЄАІС ДМСУ рівень цін на товар «шкіра свійських свиней...» становила 0,85 долара США за 1 кг.

Апелянт вважає, що митним органом визначено митну вартість за шостим методом та прийнято Рішення № 205030006/2010 400079/1 від 15.06.2010 року за формою та у порядку, встановленому наказом Державної митної служби України від 29.05.09 №506 «Про затвердження форми рішення про визначення митної вартості товарів, Порядку його заповнення та Класифікатора додаткових складових до ціни договору».

Наполягає на тому, що між митним органом та декларантом була проведена усно процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості та неприйнятність застосування методів визначення митної вартості товарів, що передують резервному, а також роз'яснено причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту).

На підставі викладеного апелянта вважає, що оскаржуване Рішення № 205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року та Картка відмови № 205000006/0/02321 від 15.06.2010 року прийняті у повній відповідності до приписів чинного законодавства України.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи на підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Третя особа Головне управління Державного казначейства України у Волинській області подала апеляційному суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апелянта, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «РВПГ MIT», суд першої інстанції виходив із того, що надані декларантом документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому їх було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

Крім цього, сумніви митного органу щодо митної вартості товару, який декларувався позивачем, є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни, а наявність цінової інформації у Центральній базі даних Державної митної служи України, яка не співпадає із такими цінами, не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості.

Судом не було взято до уваги покликання відповідача на те, що позивач у порушення п. 7 Порядку не подав рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних товарів, оскільки Митниця не витребовувала від нього жодних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Також суд критично поставився до пояснень відповідача відносно того, що процедура консультацій між митним органом і декларантом проводилась усно.

Крім того, відповідачем необґрунтовано застосований шостий (резервний) метод без будь-якого обґрунтування неможливості застосування попередніх методів, як того вимагає ст. 267 Митного кодексу України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ТОВ «РВПГ МІТ» щодо визнання протиправним та скасування Рішення №205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року та Картки відмови №205000006/0/02321 від 15.06.2010 року є підставними.

Разом з тим, оскільки, позивачем не дотримана процедура повернення надмірно сплачених митних платежів, визначена Порядком повернення платникам податків коштів, які обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, який затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364, позовні вимоги про повернення надмірно сплачених платежів до задоволення не підлягають.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Спірні правовідносини на час їх виникнення були врегульовані Митним кодексом України, що був чинним до 01.06.2012 року (далі - МК України).

Відповідно до статті 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 260 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Згідно з приписами статті 262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Відповідно до положень статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

За правилами статті 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ «РВПМ МІТ» було надано:

уніфіковану митну квитанція МД-1 серія 20502 В 1216782 від 15.06.2010 року;

облікову картку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності 20500/07/000064 від 28.02.2007 року;

попередню митну декларацію (ПД) 205030005.2010.001252.001 від 14.06.2010 року;

контракт №36/2010 від 11.01.2010 року та специфікацію до контракту № 13 від 11.06.2010 року;

доповнення № 1 від 22.04.2010 року;

міжнародну товарно-транспортну накладну СМR №931381 від 14.06.2010 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

рахунок-фактуру № 14/06/2010/FEх від 14.06.2010 року;

експертний висновок № 146/1067 від 15.06.2010 року;

дозвіл на ввезення на територію України тварин, продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, патологічного матеріалу № 163 від 04.03.2009 року;

довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) № 2978 від 22.04.2010 року;

сертифікат якості від 14.06.2010 року;

ветеринарне свідоцтво Ч-28 № 062684 від 15.06.2010 року;

міжнародний ветеринарний сертифікат країни-експортера № 1009/046765/10 від 14.06.2010 року;

сертифікат про походження товару № РL/MF/AE 0070095 від 14.06.2010 року;

заяву на відбір проб вх. № 3801-18/53 від 15.06.2010 року;

акт про взяття проб і зразків № 146/1067 від 15.06.2010 року;

експортну декларацію № 10РL333010Е00630022 від 14.06.2010 року;

ВМД № 205030005/2010/001262 від 15.06.2010 року, у якій митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у 55508,10 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що сумніви митного органу щодо митної вартості товару, який декларувався позивачем, повинні мати обґрунтовані підстави, а сама лише наявність цінової інформації у Центральній базі даних Державної митної служи України, яка не співпадає із такими цінами, не може бути підставою, що вказує на ознаки недостовірності заявленої митної вартості.

При цьому хоча митні органи і мають виключну компетенцію щодо перевірки та контролю за правильністю обчислення декларантом митної вартості, однак такі дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю, серед яких є процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного) визначення митної вартості.

Безпідставними, на думку суду апеляційної інстанції, є твердження апелянта про необхідність подачі позивачем доказів про понесені ним транспортні витрати з огляду на те, що поставка здійснювалася на умовах «СРТ UА с. Зимно», що свідчить про те, що покупець зобов'язаний оплатити перевезення товару до названого місця призначення, а отже позивачем такі витрати понесені не були.

Покликання Митниці на порушення позивачем приписів п. 7 Порядку шляхом неподання рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних товарів, на думку апеляційного суду, не узгоджується із тим, що відповідно до п.11 Порядку декларант зобов'язаний для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу подати додаткові документи. Однак, у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, відсутній. (а.с. 32).

Окрім того, слід погодитися із думкою суду першої інстанції про відсутність у відповідача достатніх правових підстав для застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості з урахуванням відсутності належних доказів про проведення консультацій, а також наявності рішення Митниці про визначення митної вартості товарів, ввезених ТОВ «РВІІГ MIT» за зовнішньоекономічним контрактом №36/2010 від 11.01.2010 року при поставках товару 02.06.2010 року (№ 205000006/2010/400071/1 від 02.06.2010 року).

Враховуючи наведене, на думку суду апеляційної інстанції, позовні вимоги ТОВ «РВПГ МІТ» про визнання протиправним та скасування Рішення №205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року та Картки відмови №205000006/0/02321 від 15.06.2010 року були правомірно задоволені судом першої інстанції.

У іншій частині постанова суду першої інстанції інтересів апелянта не стосується, а отже не може бути переглянута за його апеляційною скаргою у відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 49 КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року у справі № 2а-3453/10/0370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 24 березня 2016 року.