Справа № 806/5352/15
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА
іменем України

"23" березня 2016 р. Справа № 806/5352/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Іщенко І.П. ,

за участю представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" січня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:
В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив: визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови в нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 27-місячного грошового забезпечення в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, та надіслати зазначене вище рішення до Житомирського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату даної допомоги;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 500 грн. за надання правової допомоги фахівця у галузі права.

Позов обґрунтовано тим, що з 02.08.2013 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, тож вважає, що має право на одноразову грошову допомогу, передбачену Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.01.2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 3 групи інвалідності внаслідок поранення, контузії і захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року N 499.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції застосовано нечинну редакцію Закону № 2011, оскільки із заявою про отримання одноразової допомоги позивач звернувся 26.02.2015р. Крім того відповідач зазначає, що суд помилково послався на постанова КМУ від 28.05.2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової допомоги, так як 25.12.2013 року постановою КМУ № 975 затверджено новий відповідний Порядок. Відповідач посилається на відсутність повноважень Департаменту фінансів Міноборони щодо розгляду заявленої вимоги, так як дане питання належить до відання спеціально створеної комісії при Міноборони. Вказує на помилкове посилання суду першої інстанції на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013 року, оскільки вона не стосується ОСОБА_2 . Також вказує на допущені судом першої інстанції описки та безпідставність задоволення вимоги про стягнення витрат на виплату правової допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. Просив відмовити в її задоволенні. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд встановив, що травми і захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (витяг із протоколу №1646 від 04.07.2013 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (а.с. 34)).

З 02.08.2013 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, поранення, контузія і захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 667039 від 19.08.2013 (а.с. 35).

ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського РВК Житомирської області із заявою про вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності та надав копії необхідних документів.

В свою чергу Черняхівський РВК Житомирської області направив документи до Житомирського ОМВК, який, як встановлено судом, надіслав документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.

Із листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21.10.2015 №248/3/6/2847 (а.с.9), адресованого Житомирському ОМВК вбачається, що після розгляду документів ОСОБА_1 встановлено, що підстав для подання пропозиції Міністерству оборони України щодо призначення одноразової грошової допомоги немає, оскільки дія постанови КМУ від 25.12.13 № 975 та нової редакції Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01 січня 2014 року. Оскільки дія вищевказаних законодавчих та нормативно - правових актів на заявника не поширюється (встановлено інвалідність до 01 січня 2014 року), то і підстав для розгляду поданих документів не вбачається. Документи повертаються, як такі, що не відповідають вимогам постанови КМУ від 25.12.13 № 975, та тому, що згідно з висновку військкомату заявник не має права на допомогу.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІІ) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011- XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 2011- XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ суд першої інстанції, дійшов висновку, з яким погодився і апеляційний суд, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у період із 15.04.1986 по 10.05.1988 року він має право на одноразову грошову допомогу і після спливу трьох місяців з дня його звільнення.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції застосовано нечинну редакцію Закону № 2011- XII, оскільки із заявою про отримання одноразової допомоги позивач звернувся 26.02.2015 році. Крім того вказує на помилкове посилання на постанову КМУ від 28.05.2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової допомоги, так як 25.12.2013 року постановою КМУ № 975 затверджено новий відповідний Порядок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інвалідність позивача настала 02.08.2013 року, а тому Закон № 2011- XII застосовується саме у редакції чинній на момент встановлення інвалідності та застосовується чинний на той час Порядок, затверджений постановою КМУ від 28.05.2008 № 499.

Згідно п.п. 4 п. 2 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499 (далі - Порядок №499), військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності одноразова грошова допомога виплачується - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що наказом Міноборони від 12.07.2007 року № 168 створено комісію з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби та саме до повноважень вказаної комісії належать розгляд документів та подання до Міністра оборони про призначення допомоги.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуваною постановою суду першої інстанції зобов`язано не Департамент фінансів Міністерства оборони, а саме Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Крім того, відповідна комісія, на яку посилається відповідач, згідно Наказу Міністра оборони № 168 створена при Міністерстві оборони України. Немає жодної вини позивача в тому, що лист-відмову у призначенні допомоги підписано начальником управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України, до повноважень якого не належить вирішення відповідних питань.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що лист-відмова від 21.10.2015 року підписано не т.в.о як зазначено в постанові суду першої інстанції, а начальником управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів, колегія суддів зазначає що вказана описка не впливає на правильність вирішення спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне посилання на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013 року в справі N К/9991/46195/11, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не посилається на відповідну ухвалу як преюдиційну та відсутнє посилання на ч. 2 ст. 71 КАС України про відсутність необхідності доведення встановлених фактів.

Таким чином, оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги з 02.08.2013 року, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності є протиправними.

З метою захисту прав позивача та уникаючи взяття на себе дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодилася і колегія суддів, щодо необхідності зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги , відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. N 499.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві.

Суд встановив, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги від 01.09.2015 № 25. Відповідно до долученого до матеріалів справи акта прийому-передачі наданих послуг, позивачу надані послуги з надання юридичної консультації, роз`яснення законодавства (протягом 15 хв.) на суму 50 грн. та складання позовної заяви до суду ( протягом 2 год. 30 хв.) на суму 450 грн, а всього на суму 500 грн, тобто розмір гонорару за одну годину не перевищує встановлений ст. 1 Закону № 4191 граничний розмір 487,20 грн. Оплата послуг з надання правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 60 від 14.12.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань витрат позивача на правову допомогу.

Згідно зі ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" січня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "25" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6, м.Київ 168, 03168

4- представник позивача Васильєв Володимир Іванович - вул.Ольжича, 1, м.Черняхів, Житомирська обл., 12301,