Справа № 808/5712/15
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року (12 год. 55хв.)Справа № 808/5712/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В. Сацького,

за участі секретаря судового засідання А.В. Фесик,

за участю представників сторін:

від позивача: Гордєєв М.С.,

від відповідача 1: ОСОБА_2,

від відповідача 2: ОСОБА_3,

від третьої особи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: Державної фінансової інспекції України

до відповідачів:

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

третя особа: Національний інститут стратегічних досліджень

про: стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Державної фінансової інспекції України (далі - позивач) до відповідачів: 1. ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), 2. ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), за участі третьої особи Національного інституту стратегічних досліджень (далі - третя особа), в якій просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 (69001, АДРЕСА_2) кошти у розмірі 5 503,86 грн. в дохід Державного бюджету України;

- стягнути з ОСОБА_3 (69093, АДРЕСА_1) кошти у розмірі 5 137,10 грн. в дохід Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Національний інститут стратегічних досліджень, як підконтрольна позивачу установа не виконало вимог Держфінінспекції про усунення порушень, виявлених за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2007 по 06.08.2014, за результатами якої складено акт ревізії №08-21/33 від 14.11.2014. Згідно з цим актом, встановлено, що проведено ревізією особових справ аспірантів та докторанта за державним замовленням встановлено, що відповідно до п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 309 (далі - Положення № 309) на підставі рішень Вченої ради, наказів директора Інституту впродовж 2007-2014 років відраховано 1 докторанта та 37 аспірантів, в тому числі 8 аспірантів, які навчалися з відривом від виробництва, за власним бажанням, за втрату зв`язку з аспірантом чи докторантом, в результаті нез`явлення на атестацію, тобто за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Зазначає, що оскільки підконтрольна установа не забезпечила виконання вимог про усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень, зокрема вимагало вжити заходів щодо проведення претензійно-позовної роботи по стягненню з аспірантів та докторанта, які відраховані достроково, Держфінінспекція в інтересах держави звертається до адміністративного суду з позовом про стягнення збитків, завданих Національному інституту стратегічних досліджень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач 1 проти позову заперечує з підстав зазначених у письмових запереченнях зокрема зазначає, що згідно п. 22. Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Як зазначила Відповідач 1 жодного порушення внутрішнього розпорядку наукової установи або вчинення протиправних дій не вчиняла. Факту невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин з її сторони також не було, про що свідчать документи, надані Національним інститутом стратегічних досліджень в якості доказів. Зазначає, що був затверджений індивідуальний план роботи аспіранта, її було закріплено за відділом, та вона брала участь у конференціях.

Проте, на той час, не маючи ніяких засобів для існування окрім стипендії, не могла дозволити орендувати житло в м. Києві, оскільки на той час був малий заробіток та мала на утриманні, ще одну дитину, її брата, який на той час був студентом, та мати пенсіонерку.

Таким чином, опинившись в дуже скрутному матеріальному становищі, вимушена була подати заяву до аспірантури про відрахування у зв'язку з складними сімейними обставинами та пошуку роботи.

Крім того Положенням чітко визначено, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, а саме за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Однак як зазначає відповідач 1 грубого порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу нею не вчинялось, що підтверджується Наказом №44-К від 21.02.2011 «Про відрахування аспірантів» в якому причиною звільнення ОСОБА_2 відрахування визначено, як «за власним бажанням».

Таким чином, вимоги Державної фінансової інспекції України є безпідставними та не обґрунтованим, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні відповідача 1 підтримав надані заперечення.

Відповідач 2 проти позову заперечує, з підстав зазначених у письмових запереченнях зокрема зазначає, що згідно п. 22. Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Як зазначила Відповідач 2 жодного порушення внутрішнього розпорядку наукової установи або вчинення протиправних дій не вчиняла. Факту невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин з її сторони також не було, про що свідчать документи, надані Національним інститутом стратегічних досліджень в якості доказів. Зазначає, що був затверджений індивідуальний план роботи аспіранта, її було закріплено за відділом, та брала участь у конференціях.

Проте, на той час, не маючи ніяких засобів для існування окрім стипендії, не могла дозволити орендувати житло в м. Києві, оскільки на той час захворів батько, та на його лікування потребувало значних коштів.

Таким чином, опинившись в дуже скрутному матеріальному становищі, вимушена була подати заяву до аспірантури про відрахування у зв'язку з складними сімейними обставинами та пошуку роботи.

Крім того Положенням чітко визначено, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, а саме за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Однак як зазначає відповідач 2 грубого порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу нею не вчинялось, що підтверджується Наказом №44-К від 21.02.2011 Про відрахування аспірантів в якому причиною мого відрахування визначено, як «за власним бажанням».

В судовому засіданні відповідач 2 підтримала надані заперечення, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву якою просить розглядати справу без його участі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державною фінансовою інспекцією України відповідно до звернення радника Президента України - директора Національного інституту стратегічних досліджень ОСОБА_4 від 21.08.2014 № 293/678 та п. 2.16 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції на ІVквартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного інституту стратегічних досліджень за період з 01.01.2007 по 06.08.2014, результати якої викладено в акті ревізії від 14.11.2014 № 08-21/33.

Проведено ревізією особових справ аспірантів та докторанта за державним замовленням встановлено, що відповідно до п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 309 (далі - Положення № 309) на підставі рішень Вченої ради, наказів директора Інституту впродовж 2007-2014 років відраховано 1 докторанта та 37 аспірантів, в тому числі 8 аспірантів, які навчалися з відривом від виробництва, за власним бажанням, за втрату зв`язку з аспірантом чи докторантом, в результаті нез`явлення на атестацію, тобто за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Відповідно до п. 22 Положення № 309 аспірант і докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Пунктом 3.1 Угод про підготовку аспіранта (докторанта) за державним замовленням, укладених Інститутом впродовж 2003-2010 років із аспірантами (докторантами), передбачено, що аспіранти (докторант) зобов'язується дотримуватись всіх умов Положення № 309.

Ревізією встановлено, що після відрахування 37 аспірантів та 1 доктора вартість навчання не було відшкодовано.

Щодо вказаної справи, Ревізією фінансово-господарської діяльності Національного інституту стратегічних досліджень за період з 01.01.2007 по 06.08.2014 встановлено, що на порушення п. 22 Положення № 309, п. 3.1 Угоди про підготовку аспіранта за державним замовленням, укладеної з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були відраховані, Інститутом, і як наслідок, Державним бюджетом України недоотримано коштів у сумі 5 503, 86 грн. та 5 137, 10 грн. відповідно за навчання відрахованих достроково аспірантів, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму, а тому завдані збитки повинні бути стягнуті до Державного бюджету України у судовому порядку.

22.12.2014 листом № 08-14/1834, з метою усунення виявлених під час ревізії порушень Національному інституту стратегічних досліджень Держфінінспекцією направлено вимогу про усунення порушень.

Зокрема вимагалось вжити заходів щодо проведення претензійно-позовної роботи по стягненню з аспірантів та докторанта, які відраховані достроково, список яких у додатку 14 до акта, вартості навчання та перерахувати кошти в сумі 300 353, 21 грн. до Державного бюджету України.

У зв'язку з невиконанням вимоги Держфінінспекції не проведенням претензійно-позовної роботи по стягненню вартості навчання позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з даним позовом в інтересах держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.01.1993 № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон №2939-ХІІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно зі ст. 4 закону №2939-ХІІ інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим указом Президента України від 23 квітня 2011 р. № 499/2011 (далі Положення) Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням також установлено, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави. Вказане право Держфінінспекції закріплено і в пункті 50 Порядку.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону №2939-ХІІ, зміст яких наведено вище.

У постанові Верховного Суду України від 20.01.2015 по справі №21-601а14 (реєстраційний номер 42665520), висновки якого суд повинен враховувати при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, з цього приводу зазначено таке.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 18 вересня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 відповідно).

Щодо встановлених порушень, виявлених Держфініспекцією в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Національного інституту стратегічних досліджень відносно аспірантів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, необхідно зазначити наступне.

Так, відповідно до Наказу №267-к від 11.11.2010 аспіранта ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зараховано до Національного інституту стратегічних досліджень у зв'язку з оптимізацією діяльності у сфері національної безпеки, а саме у зв'язку з ліквідацією Інституту проблем національної безпеки за спрямуванням - «технічні науки». До Національного інституту стратегічних досліджень було прийнято за спрямуванням - «політичні науки».

Наказом №44-К від 21.02.2011 «Про відрахування аспірантів» аспірантів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відраховано з визначенням підстави відрахування, як «за власним бажанням».

Відповідно до пункту 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» від 01.03.1999 № 309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом вищого навчального закладу, наукової установи.

Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Однак, суд не погоджується з висновком позивача про неповажність причин відрахування аспірантів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на наступне.

За період навчання аспірантка ОСОБА_3 отримувала державну стипендію, що підтверджується довідкою бухгалтерії Національного інституту стратегічних досліджень, відповідно до якої розмір виплаченої стипендії за період навчання в аспірантурі Національного інституту стратегічних досліджень, з 11 листопада 2010 року по 21 лютого 2011 року становить 3 734,40 грн.

За період навчання аспірантка ОСОБА_2 отримувала державну стипендію, що підтверджується довідкою бухгалтерії Національного інституту стратегічних досліджень, відповідно до якої розмір виплаченої стипендії за період навчання в аспірантурі Національного інституту стратегічних досліджень, з 11 листопада 2010 року по 21 лютого 2011 року становить 3734,40 грн.

Таким чином, в середньому розмір стипендії, що отримували аспіранти за місяць складав 934,00 грн.

Відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №309 рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Як вбачається з матеріалів справи аспірантів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було відраховано згідно Наказу №44-К від 21.02.2011 «Про відрахування аспірантів» з визначенням підстави відрахування, як «за власним бажанням».

Згідно п. 22. Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Також зазначеним вище Положенням чітко визначено, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, а саме за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Як вбачається з доказів, що містяться в матеріалах справи та пояснень Відповідача -1, що були надані в судовому засіданні, порушення внутрішнього розпорядку наукової установи або вчинення протиправних дій з сторони Відповідача-1 не було.

В тому числі, не встановлено факту невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Зокрема, у Відповідача-1 був затверджений індивідуальний план роботи аспіранта.

Як з'ясовано з матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень, Відповідача-1 було зараховано до Національного інституту стратегічних досліджень у зв'язку з оптимізацією діяльності у сфері національної безпеки, а саме у зв'язку з ліквідацією Інституту проблем національної безпеки до якого Відповідач-1 вступала в 2009 році за спрямуванням - «технічні науки». До Національного інституту стратегічних досліджень Відповідача-1 було прийнято за спрямуванням - «політичні науки». В результаті чого потребувалась додаткова здача іспитів (фактичної переадресації на інші науки дослідження), корегування теми дисертаційного дослідження.

Проте, Відповідач-1 на той час, не маючи ніяких засобів для існування окрім стипендії (що в середньому складала 934,00 грн. за місяць), не могла задовольнити свої побутові потреби.

Таким чином, опинившись в дуже скрутному матеріальному становищі, Відповідач-1 вимушена була подати заяву до аспірантури про відрахування у зв'язку з складними сімейними обставинами та пошуку роботи.

Відповідачем-2 в судовому засіданні було надано пояснення, що підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, що порушень внутрішнього розпорядку наукової установи або вчинення протиправних дій з її сторони не було.

В тому числі, не встановлено факту невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Зокрема, у Відповідача-2 був затверджений індивідуальний план роботи аспіранта.

В судовому засіданні Відповідач-2 пояснила, що її було зараховано до Національного інституту стратегічних досліджень у зв'язку з оптимізацією діяльності у сфері національної безпеки, а саме у зв'язку з ліквідацією Інституту проблем національної безпеки до якого Відповідач-2 вступала в 2009 році за спрямуванням - «технічні науки». До Національного інституту стратегічних досліджень Відповідача-2 було прийнято за спрямуванням - «політичні науки». В результаті чого потребувалась додаткова здача іспитів (фактичної переадресації на інші науки дослідження), корегування теми дисертаційного дослідження, над якою Відповідач-2 працювала майже рік, що потребувало значних затрат. Не маючи ніяких засобів для існування окрім стипендії (що в середньому складала 934,00 грн. за місяць), не могла задовольнити свої побутові потреби.

Крім того, у зв'язку з важкою хворобою батька, що потребувало значних коштів, Відповідач 2 була не в змозі продовжувати навчання.

Таким чином, опинившись в скрутному матеріальному становищі, Відповідач-2 вимушена була подати заяву до аспірантури про відрахування у зв'язку з складними сімейними обставинами та пошуку роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів та обставин, які мають значень для прийняття рішення, суд дійшов висновку, що Відповідача-1 та Відповідача-2 відраховано за поважних причин, що не передбачає відшкодування вартості навчання, і тому в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Керуючись статтями 69-71, 158, 160-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви Державної фінансової інспекції України до відповідачів: 1. ОСОБА_2, 2. ОСОБА_3, третя особа: Національний інститут стратегічних досліджень про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький