Справа № 693/575 /13-а (2-а/693/1/14)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ К/800/37300/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жашківському районі Черкаської області про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію,

в с т а н о в и л а :
У березні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Жашківському районі Черкаської області, в якому просив зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 3 серпня 2011 року.

Постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь-судді доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що у вересні 2011 року позивач вперше звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жашківському районі Черкаської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач відмовив у призначенні вказаної пенсії через відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи та зазначив, що право на пенсію ОСОБА_1 матиме при досягненні 56-річного віку. Після цього позивач неодноразово звертався до відповідача із такими заявами, які також залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є правомірною, оскільки загальний трудовий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 15 днів, а стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 10 років 8 місяців 22 дні, в той час як для призначення такої пенсії при досягненні 55 років необхідно 25 років загального та 12 років 6 місяців спеціального стажу.

При цьому суди зазначили, що період роботи позивача з 2 липня 1981 року по 8 серпня 1983 року в «СУ-525» (в подальшому - ПАТ «Черкаське спеціалізоване управління № 525») не підлягає зарахуванню до пільгового стажу, оскільки у трудовій книжці такі записи відсутні, а уточнююча довідка підприємства не відповідає вимогам Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року, а відтак не підтверджує віднесення вказаного стажу до пільгового.

Період роботи позивача з 2 липня 1991 року по 4 серпня 1993 року електрозварювальником на підприємстві «Саво» не враховано відповідачем до стажу його роботи, оскільки записи у трудовій книжці ОСОБА_1 за вказаний період зроблені з порушенням вимог Інструкцій про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, та наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, не містять посади, підпису та прізвища уповноваженої особи, яка здійснила записи про прийняття на роботу та звільнення, до того ж, вказане підприємство не було зареєстроване в територіальному органі Пенсійного фонду Російської Федерації.

Що стосується періоду роботи ОСОБА_1 на підприємстві «Воля», то суди виходили з того, що відповідач зарахував до спеціального та загального стажу позивача період роботи на цьому підприємстві з 5 серпня 1993 року до 15 грудня 1995 року на посаді електрозварника ручного зварювання, оскільки за цей період підприємство сплачувало страхові внески. Проте що стосується стажу роботи на цьому підприємстві з 15 грудня 1995 року, то суди зазначили про правомірність дій відповідача, оскільки згідно зібраних відповідачем доказів вказане підприємство знято з обліку в територіальному органі Пенсійного фонду Російської Федерації у 1995 році.

Висновки судів про відсутність підстав для зарахування до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військової служби обґрунтовані тим, що позивачем не надано відповідачу військовий квиток чи довідку військового комісаріату або іншої військової установи на підтвердження періоду проходження такої служби, як то передбачено п.6 Порядку.

Такі висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 вказаного Закону на пільгових умовах право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року та від 10 березня 2015 року (справи № № 21-183а13, 21-51а15).

За таких обставин, коли згідно поданих позивачем до управління Пенсійного фонду України в Жашківському районі Черкаської області документів позивач не набув достатнього загального та спеціального стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність відмови відповідача призначити таку пенсію, а відтак про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк