Справа № 825/508/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/508/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Чернігівторф» до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання постанови протиправною та зняття арешту з рахунку,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2016 Державне підприємство «Чернігівторф» (далі - ДП «Чернігівторф») звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просить суд: визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про арешт майна боржника від 10.02.2016 ВП № 31021237; зняти арешт з рахунку ДП «Чернігівторф»: р/р 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться зведене виконавче провадження № 31021237 про стягнення заборгованості з ДП «Чернігівторф». Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Коваля В.О. від 10.02.2016 накладено арешт на кошти боржника - ДП «Чернігівторф», що містяться на відкритому рахунку підприємства: р/р 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, , який використовується позивачем для виплати заробітної плати та здійснення обов'язкових платежів до Державного бюджету України, а відтак створює заборгованість по виплаті працівникам заробітної плати. При цьому, зазначив, що у відповідності до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Ухвалою суду від 23.03.2016 неналежного відповідача у справі - Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у відповідності до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, замінено на належного - Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки арешт на рахунок позивача - р/р 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, накладено для забезпечення реального виконання рішень судів, зокрема, щодо стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. Так як, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, то інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги не беруться. У протилежному випадку матиме місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Судове засідання здійснювалось у порядку, передбаченому статтею 41 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває зведене виконавче провадження № 31021237 про стягнення з ДП «Чернігівторф» заборгованості на користь фізичних, юридичних осіб та держави, на загальну суму 13633993,64 грн. (а.с.32-50).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Коваля В.О. від 10.02.2016 накладено арешт на кошти боржника - ДП «Чернігівторф», що містяться на відкритому рахунку підприємства: р/р 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, (а.с.11-17).

При цьому, згідно з довідки начальника відділення №12 у м. Чернігові ПАТ «КБ» ГЛОБУС» Дроненка Н.В. від 09.03.2016 №45 рахунок: р/р 082 в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, використовується позивачем з метою виплати заробітної плати працівникам та здійснення обов'язкових платежів до бюджету за цільовим призначенням (а.с.20).

У свою чергу, суд зауважує, що рахунки № 082 (980) та № 082 є ідентичними рахунками, а зазначення у одному з них цифр (980) є виключним відображення коду валюти - «гривня» за міжнародними стандартами ISO 4217.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, а арешт таким, що підлягає зняттю, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Так, у відповідності до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У свою чергу, частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону № 606-XIV).

Положеннями частин 1 та 2 статті 52 Закону № 606-XIV визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Статтею 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (частина 2 статті 57 Закону № 606-XIV).

Враховуючи вищевказані норми Закону № 606-XIV, беручи до уваги той факт, що у позивача була наявна несплачена заборгованість, а також те, що державний виконавець при накладенні арешту не був обізнаний про те, що банківський рахунок (р/р 082 (098) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, ), відкритий для перерахування працівникам заробітної плати, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, у межах наданих йому повноважень прийнято постанову про арешт коштів божника в рамках зведеного виконавчого провадження № 31021237, а отже у суду відсутні підстави для визнання протиправною постанови Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про арешт майна боржника від 10.02.2016 та задоволення позовних вимог у цій частині.

У той же час, вимога позивача щодо зняття арешту з рахунку № 082 (980), що відкритий у ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, згідно довідки начальника відділення №12 у м. Чернігові ПАТ «КБ» ГЛОБУС» Дроненка Н.В. від 09.03.2016 №45 вбачається, що поточний рахунок ДП «Чернігівторф» № 082, що відкритий у ПАТ «КБ» ГЛОБУС» (МФО 380526 ) використовується підприємством для виплати заробітної плати та здійснення обов'язкових платежів до бюджету за цільовим призначенням (а.с.20).

У свою чергу, Конституцією України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971, яка кореспондується з частиною 3 статті 15 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що виплата працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (частина 6 статті 24 Закону №108/95-ВР).

У свою чергу, приписами статті 65 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України від 18.01.2001р. №2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон №2240-III) страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Частиною 5 статі 21 Закону №2240-III передбачено, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Аналіз вищенаведених приписів законодавства свідчить про те, що виплата підприємством заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства та не може бути поставлена в залежність від погашення заборгованості за іншими платежами.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність судового рішення про стягнення коштів на оплату праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), є підставою для відповідного списання коштів банківською установою в порядку визначеної черговості, а не підставою для накладення арешту.

Вищевказане спростовує твердження відповідача про правомірність накладення арешту на кошти ДП «Чернігівторф» для забезпечення реального виконання рішень судів щодо стягнення коштів на оплату праці.

Згідно з частиною 5 статті 60 Закону № 606-XIV арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин та беручи до уваги те, що поточний рахунок позивача: № 082 (980), що відкритий у ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, на який постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Коваля В.О. від 10.02.2016 накладено арешт, використовується підприємством для виплати заробітної плати та здійснення обов'язкових платежів до бюджету за цільовим призначенням, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з рахунку Державного підприємства «Чернігівторф»: № 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, та задоволенні позовних вимог у цій частині.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства «Чернігівторф».

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства «Чернігівторф» - задовольнити частково.

Зняти арешт з рахунку Державного підприємства «Чернігівторф»: № 082 (980) в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526, .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій