Справа № 2а-2/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/57442/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року в справі за його позовом до Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про виплату грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У травні 2005 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що у листопаді 2004 року був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ та йому призначено пенсію за вислугу років. Після уточнення позовних вимог просив суд стягнути з Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 16 204,40 грн.; стягнути з Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області загальний розмір недоплат грошового забезпечення та компенсації з січня 1997 року по листопад 2004 року в сумі 40 570,72 грн., у тому числі: установлені недоплати (відхилення) окремих видів виплат в сумі 25 398,97 грн. (у тому числі 100% пенсійна надбавка за вересень, жовтень та листопад 2004 року) та нараховані компенсаційні виплати за втрачену частину доходу із-за порушення термінів його сплати в сумі 15 171,75 грн.; стягнути з Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області 2 100 грн. за проведення аудиторської перевірки; стягнути 15 000 грн. моральної шкоди з Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зробити перерахунок різниці пенсійного забезпечення з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2006 року в сумі 23 020,10 грн. та стягнути таку суму з компенсаційними виплатами в сумі 2 383,56 грн.; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зробити перерахунок різниці пенсійного забезпечення з 01 січня 2007 року по 30 квітня 2008 року та стягнути 21 040,32 грн. заборгованості; встановити з 01 січня 2007 року пенсію в розмірі 3 181,70 грн.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області різницю пенсійних виплат за 2011 рік та січень-травень 2012 року в сумі 22 355,34 грн.; допустити негайне виконання судового рішення в межах сум платежів 16 204,40 грн. та 22 355,34 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що доплата суми пенсії, яка б могла бути нарахована особам, які мають право на пенсію за вислугу років і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі, надбавка за особливі умови служби, кваліфікацію, професійний ризик та виконання особливо важливих завдань і премії має право встановлювати керівник органу внутрішніх справ у межах асигнувань, по кожному співробітнику персонально, які були встановлені позивачу під час проходження служби, але не в максимальному розмірі та не щомісячно; висновки аудитора не можуть братися до уваги, оскільки складені без урахування всіх вимог спеціального законодавства; з 01 січня 2005 року проведено перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення відповідно до діючого законодавства та виплачено 50% суми перерахованої пенсії та з 01 січня 2006 року - 100%; розмір пенсійного забезпечення визначено правильно; передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про працю не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 20 вересня 1984 року по 10 листопада 2004 року ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з якої був звільнений через хворобу та йому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у розмірі 62% грошового забезпечення, який складався з посадового окладу (155 грн.), окладу за спеціальне звання (130 грн.), 35% надбавка за вислугу років (99,75 грн.), 50% надбавка за особливі умови служби (71,25 грн.), надбавка за слідчу роботу (71,25 грн.), 100% надбавка (372,72 грн.), надбавка за безперервну службу (369,22 грн.), а також надбавка на утримання члена сім'ї (19,91 грн.).

З метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Президент України 04 жовтня 1996 року видав Указ «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», пунктом 5 якого особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ за службу на посадах слідчих установлено щомісячну надбавку до окладів грошового утримання у розмірах, зокрема, понад 15 років - 25 відсотків; щомісячну доплату за вислугу 20 і більше років у розмірі 100 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована у разі виходу на пенсію. Доплата за вислугу 20 і більше років виплачується без урахування надбавок, установлених за службу на посадах слідчих.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 червня 2010 року судами попередніх інстанцій встановлено, що стаж служби позивача на посаді слідчого складав 20 років 01 місяць 20 днів, набувши право на пенсію він не залишився на службі, а звернувся з рапортом про звільнення.

У зв'язку з цим судами попередніх інстанцій зроблено правомірний висновок про відсутність підстав для виплати щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 100% суми пенсії, оскільки позивач не висловив бажання надалі продовжувати службу в органах внутрішніх справ та залишатися на службі після досягнення пенсійного віку та набуття права на пенсійне забезпечення.

Також судами правомірно не взято до уваги висновки аудиторської довідки за результатами перевірки нарахування грошового забезпечення та розрахунок його компенсації через порушення термінів виплати за період з січня 1997 року по листопад 2004 року, оскільки для розрахунку було взято всі можливі надбавки, доплати та премії у максимальному розмірі, без з'ясування аудитором чи були вони встановлені позивачу й у якому розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції з 01 січня 2005 року, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» встановлено, що особи, яким раніше призначено пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», мають право на перерахунок пенсій з урахуванням положень цього Закону та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 01 січня 2005 року, а з 01 січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії.

З 01 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців». Зокрема, у статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» частину третю викладено в такій редакції: «Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону».

Судами попередніх інстанцій зроблено правомірний висновок, що на підставі змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2005 року з виплатою 50% перерахованої пенсії та з 01 січня 2006 року - 100%.

Посилання позивача на неправомірність дій відповідача при призначенні та перерахунку пенсії без урахування щомісячної доплати за вислугу 20 і більше років у розмірі 100 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована у разі виходу на пенсію, є неналежним, оскільки під час проходження служби така доплата йому не встановлювалась, а тому відсутні підстави для її врахування при призначенні пенсії.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ з позивачем було проведено повний розрахунок у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством, а також що норми законодавства про працю до правовідносин щодо проходження служби в органах внутрішніх справ не застосовуються. Адже при зверненні до суду позивач надав довідки за підписом начальника Полонського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, відповідно до яких було нараховано але не виплачено вихідну допомогу, не виплачено компенсацію за форменний одяг, не оплачено відрядження, заборгованість по грошовому утриманню за вересень-жовтень 2004 року.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року (справа № 21-389а13) зазначала, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому посилання касаційного суду на статтю 233 Кодексу законів про працю України як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо звільнення з публічної служби, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Таким чином, хоч позивач і проходив службу в органах внутрішніх справ, на нього поширюються загальні норми законодавства про працю в разі відсутності їх у спеціальному законодавстві, що регулювали проходження ним служби.

Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

22 лютого 2012 року Конституційний Суд України розглянув конституційне звернення громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу та у рішенні № 4-рп/2012 виходив з того, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Проте суди попередніх інстанцій не з'ясували коли з позивачем було проведено повний розрахунок, що має значення для встановлення дотримання строку звернення до суду та тривалість затримки розрахунку, а касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити тривалість затримки розрахунку, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року в частині, що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: