Справа № П/811/2500/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" березня 2016 р. справа № П/811/2500/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року у справі № П/811/2500/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення, -

встановив:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20 квітня 2015 року в частині грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 44624,90 грн. основного платежу та 22871,37 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-В від 06 березня 2015 року в частині 18172,96 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 06 березня 2015 року в частині штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2157,80 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 квітня 2015 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 46860,72 грн. основного платежу та 23430,36 грн. штрафних (фінансових) санкцій в частині 44624,90 грн. основного платежу та 22312,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 квітня 2015 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку

на доходи фізичних осіб в розмірі 46860,72 грн. основного платежу та 23430,36 грн. штрафних (фінансових) санкцій в частині 559,37 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнано протиправною та скасовано вимогу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-В від 06 березня 2015 року, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язано сплатити 23345,32 грн. єдиного внеску, в частині вимоги про сплату недоїмки у сумі 18172,96 грн.;

- визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску рішення № від 06 березня 2015 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2445,50 грн. в частині 2157,80 грн. штрафних санкцій.

Постанова мотивована тим, що річний податок на доходи фізичних осіб визначений позивачем на підставі господарських взаємовідносин та на підставі виданих контрагентом податкових накладних, контрагент позивача ТОВ "Синтез-Продукт" є платником податків та спроможний здійснювати господарські операції, що підтверджується виконанням договору з продажу певного товару позивачу. Взаємовідносини між позивачем та його контрагентом є фактичними, мають ознаки реальних господарських відносин та мають на меті отримання прибутку шляхом господарсько-договірних операцій. Суд вказав на відсутність доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з постачання товару, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили недобросовісність позивача як платника податків. Суд першої інстанції вказував на наявність фактів здійснення господарських операцій, наявність комерційного інтересу та зміну майнового стану після придбання товарно-матеріальних цінностей. Суд зазначив, що висновки акту перевірки є спростованими, та не можуть бути використанні у подальшому, як не підтверджені, висновки, викладені у акті, встановлюють обов'язкові правові наслідки тому такі висновки не підлягають оцінці при прийнятті подальших рішень та вчинення наступних дій податковим органом.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач надіслав апеляційному суду заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області з 16.02.2015 року по 27.02.2015 року було проведено документальну виїзну планову ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства з 01.01.2013 по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт від 06.03.2013 року №149/11-23-17-01/НОМЕР_2.

Під час перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем вимог:

- п.167.1 ст.167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 46 860,79 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 251,36 грн. та за 2014 рік в сумі 46 609,36 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"№2464-VI від 08.07.2010 року в результаті чого донараховано ЄСВ в сумі 23 345,32 грн., в тому числі за 2012 рік - 12 491,59 грн., за 2013 рік - 581,64 грн. та 2014 рік - 10 272,09 грн.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що при проведенні зустрічної перевірки ТОВ "Синтез-Продукт" встановлено, що його контрагенти здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вимоги третім особам. Зазначені висновки відповідача ґрунтуються на припущенні відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ "Синтез-Продукт".

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2015 року №, яким ФОП ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 46 860,72 грн. основного платежу та 23 430,36 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-В від 06 березня 2015 року про сплату боргу у розмірі 23345,32 грн.;

- рішення № від 06 березня 2015 року про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2445,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішень відповідача, з наступних підстав.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принці превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, якщо господарські операції фактично мали місце, проте, первинні документи мають дефекти, зокрема, щодо інформації про фізичних осіб, якими підписано первинні документи, чи місця їх складення або отримання/відвантаження товару, то такі первинні документи мають бути враховані при здійснені податкового, якщо зазначена в них інформація дозволяє ідентифікувати суб'єктів господарювання та господарські операції.

Відповідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.п.177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Синтез-Продукт" (постачальник) укладено договір поставки №05-2014 від 05.05.2014 року, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити вугілля марки ДГ (13-100), Ж (13-100), ДГР (0-200), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (а.с.47).

ТОВ "Синтез-Продукт" в листопаді 2014 року передано ФОП ОСОБА_1 вугілля на суму 273958,30 грн., в обґрунтування чого позивачем суду надано копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунки на оплату, акт прийому-передачі товару, товарно-транспортні накладні на перевезення вугілля, квитанції про реєстрацію податкових накладних. Оплату товару позивачем проведено в безготівковому порядку в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.48-69).

Також судом встановлено, що придбане у ТОВ "Синтез-Продукт" вугілля зберігалося у ДП "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2" Державного агентства резерву України, в підтвердження чого до суду надано договір №04/02 від 02.01.2014 р. на виконання робіт та послуг (а.с.76). Дані обставини встановлені постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 року (а.с.77-80).

Таким чином, витрати, реально понесені позивачем за вищевказаними господарськими операціями з ТОВ "Синтез-Продукт, пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ст. 215 ЦК України нікчемним правочином визнається правочин, недійсність якого встановлена законом. У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є таким в силу закону для будь-якої особи, а тому не вимагає наявності спеціальних повноважень.

Разом з тим, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

При цьому в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України. Вказана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм ст.61 та ст.44 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити наступні обставини: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Крім того, слід зазначити, що законодавством не пред'являються вимоги до суб'єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб'єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Існування зазначених обставин відповідач суду не довів.

Наявність ознак фіктивності правочину є лише підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Також, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Окрім того, слід відзначити, що обставини, встановлені в актах перевірок та звірок контрагентів позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного здійснення господарських операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 квітня 2015 року в частині 44 624,90 грн. основного платежу підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до абз.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що визначення позивачу доходів за 2012 рік за актом перевірки №149/11-23-17-01/НОМЕР_2 є безпідставним, що встановлено в провадженні справи №811/3929/13-а постановою від 04.09.2014 року, якою скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2013 року про визначення ФОП ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 64693,64 грн. основного платежу та 32346,77 грн. штрафних санкцій. Дана постанова залишена без змін залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 року (а.с.77-80).

Таким чином, нарахування єдиного внеску за 2012 рік в сумі 12491,59 грн. на підставі акту №149/11-23-17-01/НОМЕР_2 є безпідставним.

Так, з огляду на визнання позивачем нарахування ЄСВ за 2013 рік на 581,64 грн., та за 2014 рік на 4590,72 грн. (13229,75 грн. х 34,7%), ним оскаржується вимога лише в частині 18172,96 грн. (23345,32 грн. - 581,64 грн. - 4590,72 грн.), що становить 12491,59 грн. за 2012 рік та 5681,37 грн. за порушення, на думку податкового органу, допущені при формуванні валових витрат з придбання вугілля у ТОВ "Синтез-Продукт".

Оскільки порушень при формуванні позивачем валових витрат з придбання вугілля у ТОВ "Синтез-Продукт" судом не встановлено, нарахування в 5681,37 грн. ЄСВ є безпідставним.

Судом встановлено, що позивачеві вже визначалось грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік та 2013 рік, яке оскаржувалось ОСОБА_1 до суду. Так, 30 квітня 2014 року постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду про скасування рішення, яким нараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік, а 16 червня 2015 року постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду про скасування рішення про нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік набрали законної сили (а.с.80, 161-162).

З огляду на те, що оскаржуване в даному провадженні податкове повідомлення-рішення № прийняте 20 квітня 2015 року, суд вважає, що ставка в 50% штрафу застосована відповідачем на день прийняття рішення правомірно. Однак на час розгляду даної справи постанова суду про скасування рішення про нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік набрала законної сили (16 червня 2015 року), що свідчить про наявність підстав для скасування (без визнання протиправним) податкового повідомлення-рішення № від 20 квітня 2015 року в частині штрафних санкцій в сумі 559,37 грн.

Оскільки позивачем у 2012-2013 рр. не було занижено оподатковуваний дохід (завищено витрати), колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність прийнятної відповідачем вимоги від 06.03.2015 року за №Ф-В та рішення від 06.03.2015 року №.

Доводи відповідача щодо такої підстави для донарахування позивачу єдиного соціального внеску, як наявність розбіжностей в розмірі 4 753,80 грн. оподатковуваного доходу у звіті з єдиного соціального внеску за 2013 р. в порівнянні з поданими позивачем податковою декларацією про майновий стан та доходи за 2013 р. та додатку №5 до декларації колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до акту №149/11-23-17-01/НОМЕР_2 від 06.03.2013 року ця обставина не була встановлена відповідачем під час здійснення перевірки, тобто оскаржені рішення не ґрунтується на належних доказах і є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 року задоволено клопотання відповідача та відстрочено йому сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду від 25.11.2015 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги відповідачем не було сплачено судовий в сумі 2009,70 грн. (1218 грн.*1,5*1,1).

Отже, судовий збір в сумі 2009,70 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року у справі № П/811/2500/15 залишити без змін.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 2 009 грн. 70 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун