Справа № 335/1480/15-а (2-а/335/203/2015)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2016 року справа №335/1480/15-а (2-а/335/203/2015)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача Панченко О.О.,

представника третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 листопада 2015 року у справі №335/1480/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3) про скасування рішення про переведення квартири до нежитлового фонду та визнання нечинним свідотства про право властності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19.02.2015 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до виконавчого комітету Запорізької міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.11.2011 року №499/35 «Про переведення квартири АДРЕСА_1 до нежитлового фонду» та визнати нечинним Свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Запорізької міської ради 26.01.2012 року на ім'я ОСОБА_3.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 листопада 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача та третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - позивач у справі) та ОСОБА_3 10.09.2008 року був укладений кредитний договір №6852450, згідно з яким Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 41500,00 доларів США строком до 10.09.2028 року для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-10).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку квартиру, яка придбана за кредитні кошти, про що був укладений договір іпотеки №6857978, посвідчений 10.09.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. за реєстровим номером 3580 (а.с.11-17).

Обтяження квартири іпотекою було зареєстровано нотаріусом у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується витягом № 20714999 від 10.09.2008 року та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом №20714512 від 10.09.2008 року (а.с.18, 19).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2013 року по справі №335/5692/13-ц позов задоволено, стягнуто на користь Банку з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 44889,88 доларів США та 35225,70 грн. (а.с.21-23).

На виконання вказаного рішення судом 18.11.2013 року було видано виконавчий лист, який позивач відповідно до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» пред'явив на примусове виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, за місцем знаходження майна боржника (квартири) ОСОБА_3.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем з'ясовано, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і є предметом іпотеки, згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №499/35 від 23.11.2011 року переведена до нежитлового фонду шляхом об'єднання її з нежитловим приміщенням №22 та оформлення їх як єдине нежитлове приміщення № 22 для подальшого використання під аптеку. Згідно з п.3 вказаного рішення зобов'язано ОП «запорізьке міжміське БТІ» оформити свідоцтво про право власності на єдине нежитлове приміщення НОМЕР_2 за ОСОБА_3 та погасити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.52).

На виконання вказаного рішення виконкомом на ім'я ОСОБА_3 26.01.2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення НОМЕР_2 та погасити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.28).

Не погодившись з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №499/35 від 23.11.2011 року та виданим на його підставі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» оскаржило його до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у виконкому відсутній обов'язок перевіряти наявність обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна. Такий обов'язок не передбачено і іншими нормативно-правовими актами, в тому числі і Законом України «Про іпотеку». Порушення боржником умов кредитного та іпотечного договорів не свідчить про незаконність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, оскільки вони є обов'язковими для виконання лише його сторонами, а не третіми особами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Місцеве самоврядування в України у відповідності до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюється на принципах:

- народовладдя;

- законності;

- гласності;

- колегіальності;

- поєднання місцевих і державних інтересів;

- виборності;

- правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами;

- підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб;

- державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування;

- судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно части 1 та частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад у відповідності до частини 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

З наведених норм вбачається, що органи місцевого самоврядування, в тому числі і їх виконавчі комітети, повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України.

При прийнятті оскаржуваного рішення № 499/35 від 23.11.2011 року про переведення квартири до нежитлового фонду, виконавчий комітет Запорізької міської ради повинен був враховувати положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року та Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав у відповідності до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 5 статті 2 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Як зазначалось вище, обтяження іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано нотаріусом у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується витягом № 20714999 від 10.09.2008 року та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом №20714512 від 10.09.2008 року (а.с.18, 19).

Крім того, відповідно абз.2 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначені вимоги, які забезпечуються іпотекою. Так, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:

-витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки;

-витрат на утримання і збереження предмета іпотеки;

-витрат на страхування предмета іпотеки;

-збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до статті 107 Закону України «Про іпотеку» (збереження предмета іпотеки) якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Крім того, обмеження щодо користування та розпорядження предметом іпотеки передбачені і договором іпотеки, укладеним 10.09.2008 року між ОСОБА_3 та Банком (позивачем) (а.с.11-17).

Так, відповідно п.1.7.4 вказаного іпотечного договору якщо інше не передбачено належним чином оформленою письмовою згодою іпотекодержателя, іпотекодавець не має права, в тому числі, відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб, відмовлятися від права власності на предмет іпотеки, робити перепланування предмету іпотеки, здійснювати істотні поліпшення предмета іпотеки (в т.ч. здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, перепланування).

Відповідно до п.1.8 договору іпотеки одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору на предмет іпотеки накладається заборона на відчуження, а іпотека (обтяження іпотекою) предмета іпотеки підлягає державній реєстрації у відповідному реєстрі в порядку, встановленому законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_3, подавши у листопаді 2011 року до виконавчого комітету Запорізької міської ради заяву про переведення квартири АДРЕСА_1 до нежитлового фонду, не тільки не мав згоди Банку на такі дії, а й не повідомив відповідача про існування обтяження вказаної квартири іпотекою.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 вказані обставини не заперечував.

Колегія суддів зазначає, що при наявності заяви ОСОБА_3 про переведення належної йому на праві власності житлової квартири до нежитлового фонду та надання дозволу про перепланування квартири, виконавчий комітет повинен був пересвідчитись про відсутність будь-якого обтяження (іпотека, арешт, тощо) на вказану квартиру.

Відповідно до пункту 2 статті 2 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав є Державний реєстр прав.

Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до частини 3 вказаної вище норми для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування інформація з Державного реєстру прав у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб'єктом права чи за об'єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Згідно абз.2 частини 3 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звільняються від плати за надання інформації з Державного реєстру прав у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, в тому числі і органи місцевого самоврядування.

Крім того, згідно п.1.2.1. вказаного договору предметом іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_1.

Проте і результаті прийнятого виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення № 499/35 від 23.11.2011 року про переведення квартири до нежитлового фонду, вказана квартира взагалі перестала існувати, оскільки цим рішенням квартира АДРЕСА_1 не тільки переведена до нежитлового фонду шляхом об'єднання її з нежитловим приміщенням №22 та оформлення їх як єдине нежитлове приміщення НОМЕР_2 для подальшого використання під аптеку, а й погашена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, в результаті прийняття спірного рішення виконкому перестав існувати предмет іпотеки, тобто житлова квартира АДРЕСА_1, що є порушенням прав іпотекодержателя.

Зважаючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, при прийнятті спірного рішення № 499/35 від 23.11.2011 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому таке рішення належить скасуванню.

А відтак, й видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 є недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виконавчим комітетом Запорізької міської ради не доведено правомірність прийняття рішення «Про переведення квартири АДРЕСА_1 до нежитлового фонду» від 23.11.2011 року №499/35 та видачі 26.01.2012 року Свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3. Тобто, відповідач, при прийнятті такого рішення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції належить скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 листопада 2015 року у справі №335/1480/15-а задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 листопада 2015 року у справі №335/1480/15-а скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №499/35 від 23.11.2011 року.

Визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Запорізької міської ради 26.01.2012 року на ім'я ОСОБА_3.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1412 (одна тисяча чотириста дванадцять) гривень 88 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької міської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 21 березня 2016 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак