Справа № 2а/1770/1292/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року м. Київ К/9991/60158/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненської митниці на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Рівненської митниці про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року представник ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що з 07 березня 2012 року позивачу припинено перебування на державній службі в митних органах України на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця) та проведено з ним розрахунок. Просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о голови Державної митної служби України від 06 березня 2012 року №481-к «Про припинення перебування на державній службі» та наказ начальника Рівненської митниці від 07 березня 2012 року №102-к «Про проведення розрахунку із працівниками митниці», поновити ОСОБА_4 на посаді інспектора митного поста «Городище» Рівненської митниці Державної митної служби України з 07 березня 2012 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову: визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о голови Державної митної служби України від 06 березня 2012 року №481-к «Про припинення перебування на державній службі» та наказ начальника Рівненської митниці від 07 березня 2012 року №102-к «Про проведення розрахунку із працівниками митниці» в частинах, що стосується ОСОБА_4; поновлено на посаді інспектора митного поста «Городище» Рівненської митниці Державної митної служби України з 07 березня 2012 року; стягнуто з Рівненської митниці Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 березня по 13 вересня 2012 року в сумі 20 791,89 грн. без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

У касаційній скарзі Рівненська митниця просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Зазначала, що проведеною перевіркою встановлено факт несумлінного виконання позивачем посадових обов'язків, тому рішення про звільнення згідно пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» є обґрунтованим та правомірним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 20 січня 2012 року ОСОБА_4 проходив публічну службу на посаді інспектора митного поста «Городище» Рівненської митниці Державної митної служби України.

05 березня 2012 року начальником Рівненської митниці внесено подання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді припинення перебування на державній службі в митних органах відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», у обґрунтування якого зазначено, що при внесенні інформації до функціонального модулю диспетчер зони митного контролю АСМО «Інспектор-2006», позивачем, який здійснював 20 січня 2012 року на митному пості «Городище» митний контроль та митне оформлення чотирьох транспортних засобів з товаром «горіхи волоські», не вносилась інформація до графи «Вантаж», чим порушувались вимоги пунктів 3.1.13-3.1.13.1.1 керівництва користувача до програми «Інспектор-2006» (ДМІТС.145-14 95-1), що ускладнювало встановлення фактів переміщення даного товару під час проведення моніторингу товарів, що пропущені через митний кордон в даному пункті пропуску.

Зазначеними діями не було забезпечено формування об'єктивної статистичної інформації щодо обсягів зовнішньоекономічної торгівлі між Україною та Республікою Білорусь, надання достовірної інформації органам виконавчої влади Рівненської області та до Державної митної служби України.

Крім того, товар («горіхи волоські») вивозився фізичними особами - нерезидентами громадянами Республіки Білорусь на підставі митних декларацій про ввезення іноземної валюти на митну територію України та відміток фітосанітарної служби про результати контролю у митних деклараціях при вивезенні з України товару «горіхи волоські». За інформацією, наявною у митних органах Республіки Білорусь, зазначений товар ввозився на територію Республіки Білорусь на підставі інших документів - рахунків-фактур, оформлених приватними підприємцями України на адресу суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - нерезидентів України (приватних підприємців Республіки Білорусь).

Внаслідок неналежного виконання вимог статей 249, 250 Митного кодексу України позивачем не забезпечено здійснення митного контролю за товарами, що переміщувались громадянами через митний кордон у неторговому обігу та безпідставно дозволено їх переміщення через митний кордон України, а також в порушення вимог пункту 4.8.6 Інструкції із здійснення митного контролю та митного оформлення в пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженої наказом Держмитслужби від 14 грудня 2010 року №1473, Акт огляду транспортного засобу встановленої форми не складено, до АСМО «Інспектор-2006» електронну копію Акта не внесено.

Таким чином, ОСОБА_4 порушені норми Митного кодексу України та підзаконних нормативно-правових актів, а саме: статей 40, 41, 249, 250 Митного кодексу України в частині повноти та обсягу здійснення митного контролю, необхідних для забезпечення дотримання порядку переміщення громадянами товарів через митний кордон України, внаслідок чого не здійснено належного контролю за рівнем митної вартості товарів, що вивозились за межі митної території України та не вжито заходів щодо реального контролю вартості товарів придбаних громадянами-нерезидентами на суму ввезеної ними іноземної валюти; пунктів 3.1.13-3.1.13.1.1 керівництва користувача до програми «Інспектор-2006» (ДМІТС.145-14 95-1), що ускладнювало встановлення фактів переміщення даного товару під час проведення моніторингу товарів, що пропущені через митний кордон в даному пункті пропуску; розділу 6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби, Державної митної служби від 11 червня 2008 року №505/642; розділу 4 Інструкції із здійснення митного контролю та митного оформлення в пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженої наказом Держмитслужби від 14 грудня 2010 року №1473.

Такі дії свідчать про неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків, передбачених підпунктами 2.1, 2.3, 2.12, 2.14, 2.15 посадової інструкції митного поста «Городище», чим порушено Присягу державного службовця в частині сумлінного виконання службових обов'язків та дотримання у службовій діяльності вимог чинного законодавства з питань митної справи.

Наказом т.в.о. голови Державної митної служби України від 06 березня 2012 року №481-к за порушення Присяги державних службовців припинено 07 березня 2012 року перебування позивача на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були встановлені факти порушення нормативно-правових актів України та законодавства з питань митної справи при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, що заподіяло значних матеріальних збитків державі у вигляді недонарахованих митних платежів, тому Держмитслужбою зроблено правомірний та обґрунтований висновок щодо порушення позивачем Присяги державного службовця та як наслідок припинення перебування його на державній службі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове апеляційний суд виходив з того, що у відповідача не було підстав для застосування до позивача такої міри відповідальності як звільнення за пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», а також у наказі про звільнення не конкретизовано в яких його діях виявилося порушення присяги державного службовця.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу України особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону України «Про державну службу»: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини другої статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Дисциплінарний статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Дисциплінарного статуту митної служби України зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 21 Статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

З огляду на положення статей 21, частини першої статті 22 Статуту, статей 14, 17, 30 Закону України «Про державну службу» за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону України «Про державну службу», найбільш суворим з яких є звільнення. У пункті 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, - Законом України «Про державну службу». Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту.

Оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, то неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема в постанові від 30 вересня 2014 року по справі №21-415а14, в постанові від 03 березня 2015 року по справі №21-629а14.

Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування наказів про звільнення позивача з митних органів та поновлення на посаді, оскільки його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» не можна визнати законними та обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Апеляційний суд, визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, правомірно виходив з необхідності розрахунку кількості робочих днів вимушеного прогулу на середньоденну заробітну плату згідно довідки відповідача.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не під-лягає.

Судді: