Справа № 808/7801/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/6921/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергетичні Технології" до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергетичні Технології" звернулося до суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2013/00999 від 23 вересня 2013 року та рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2013/000776/2 від 23 вересня 2013 року, прийняті Запорізькою митницею.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 15 серпня 2012 року між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕНЕРГЕТИЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» та ТОВ керуюча компанія «СамараНефтеОргСинтез» (скорочено - САНОРС) укладений контракт №УК.272/12, відповідно до умов якого, додатку № 8 від 30 квітня 2013 року, додаткової угоди до додатку № 8 від 31 травня 2013 року, позивач отримав МТАЕ.

Кількість товару, ціна, умови постачання, вартість партії поставки, строк поставки та інші умови обумовлено сторонами у додатках до контракту. Поставка здійснювалася на умовах СРТ - ст. Соловей/Тополі відповідно до Інкотермс-2010.

12 вересня 2013 року для митного оформлення позивачем надана митна декларація №112050000/2013/024000, згідно з якою митна вартість товару - МТАЕ, в кількості 118 429 кг, визначена за методом № 1 та склала 1 012 969 грн 36 коп.

Разом з митною декларацією позивач подав митному органу наступні документи: вищезазначений контракт з додатками, платіжні відомості АС 593836, АС 593837, комерційний інвойс, сертифікат про походження товару, паспорт якості, експортну митну декларацію та інші документи, що зазначені у графі 44 імпортної митної декларації від 12 вересня 2013 року.

Митний орган дійшов висновку, що документи, які були надані до митного оформлення, містять розбіжності.

Для підтвердження митної вартості відповідачем витребувані наступні документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

20 вересня 2013 року на вимогу митниці позивач додатково надав наступні документи: пояснювальна щодо закриття декларації № 20/09/2013-02 від 20 вересня 2013 року; лист про значення котировок № 05/07/2013-06 від 05 липня 2013 року; котировки Platts European Marketscan з 26 квітня 2013 року по 24 травня 2013 року; лист про розрахунок ціни № 51/13-ДТР від 21 травня 2013 року; лист про формування ціни на МТАЕ № 70/13-ДТР від 05 липня 2013 року; інвойс № 1068/1 від 22 серпня 2013 року; лист № 161/13 від 05 вересня 2013 року; лист про недолік № 13/06/2013-01 від 13 червня 2013 року; рахунок (інвойс) № 1731/30-ZA-13-LOC від 30 травня 2013 року; звіт про інспекцію ZP 1330-0404 від 30 травня 2013; копії залізничних накладних № АС593836, АС593837; копії митних декларацій № 112050000/2013/018026, 112050000/2013/018027 від 11 липня 2013 року; лист про цінову оцінку товару МТАЕ за додатком №8 від 30 квітня 2013 року №02/07/2013-03 від 02 липня 2013 року; лист ДП «Держзовнішінформ» № 11/620 від 08 липня 2013 року; Інтернет інформація (НЕФТЕХІМІЯ) від 24 жовтня 2012 року; Інтернет інформація щодо виставки «Бензини-2012»; пояснювальна щодо закриття декларації № 20/09/2013-03 від 20 вересня 2013 року; лист про графік оплати та відвантаження № 08-05-2013-01 від 08 травня 2013 року; лист № 176/13 від 20 вересня 2013 року; інвойс №14/13 від 30 квітня 2013 року; аналітика котировок Platts на нафту та нафтопродукти.

23 вересня 2013 року Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2013/000776/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2013/00999.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення від 23 вересня 2013 року.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з такого.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Судами встановлено, що, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на таке:

в інвойсі № 1068 від 15 травня 2013 року та інвойсі № 1068/1 від 22 серпня 2013 року відсутнє посилання на марку «А» товару, яка зазначена в паспортах № 1393 та № 1396 від 13 травня 2013 року, що не дає змогу однозначно ідентифікувати товар;

в паспортах № 1393 та № 1396 від 13 травня 2013 року наявне посилання на СТО 6-2012 (зі змінами), натомість в інвойсах № 1068 від 15 травня 2013 року та № 1068/1 від 22 серпня 2013 року міститься посилання на ТУ 2434-030-11, відповідно виникає розбіжність щодо підтвердження якості товару, згідно із п. 2.1 контракту № УК.272/12 від 15 серпня 2012 року (ТУ чи СТО);

згідно із п. 12 додатку № 8 від 30 квітня 2013 року до контракту № УК.272/12 від 15 серпня 2012 року умови оплати - 100 % передплата за ціною попереднього декларування товару повинна складати - 125 564,35 доларів США. Згідно з платіжним дорученням № 1 від 13 травня 2013 року сплачено 127 320 доларів США;

в платіжному дорученні № 1 міститься посилання на інвойс № 14/13 від 30 квітня 2013 року, який відсутній в поданих до митного оформлення документах.

Враховуючи встановлене, колегії суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками судів, що на час подання митної декларації до відповідача у останнього були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які давала право витребувати додаткові документи, а декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, оскільки митницею не доведено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів не можливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника, а відтак не доведено наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару у розумінні ст. ст. 53, 54 МК України.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що у митного органу не було підстав витребовувати у декларанта додаткові документи, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, не обґрунтовані у розумінні ст. 53 Митного кодексу України, а отже митниця не спростувала числові значення складових митної вартості товарів такими сумнівами.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Будь-які заперечення працівників Митниці без зазначення їх у п. 33 рішень про коригування митної вартості не заслуговують на увагу та не можуть бути належними доказами у цій справі.

Оскільки помилкове застосування судами норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів за наявності інших підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: