Справа № 201/2324/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/2324/16-а
Провадження № 2а/201/55/2016р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

18.02.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 4-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.02.2016р. по справі було відкрито скорочене провадження (а.с. № 15).

В обґрунтування заявлених вимог, позивач просив визнати протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначені пенсії, оформлені листом № 11840/05/27 від 04.12.2015р. та зобовязати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком. В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що він є громадянином України, який виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. Після винесення Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постанови від 21.09.2015р. відповідач розглянув документи позивача щодо призначення пенсії та 04.12.2015р. повторно відмовив у її призначені.

03.03.2016р. відповідачем було отримано позовну заяву з доданими до неї документами та ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. № 17).

14.03.2016р. до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 11.01.2016р. - а.с. № 21), в яких вона зазначила, що позов не визнає в повному обсязі, просить відмовити в задоволені, посилаючись на те, що рішення про призначення пенсії приймається за результатом звернення при наявності документу, що посвідчує особу та засвідчує її місце проживання на території України. Враховуючи, що відповідних документів відповідачу не було надано, то позивачу було відмовлено у призначені пенсії. Крім того, представник відповідача вважала, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, адже, позивач повинен був звернутися до суду із заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, однак він повторно звернувся до суду із позовом (а.с. № 18-20).

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження, оскільки прийшов до висновку про можливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, а тому в задоволені клопотань представника позивачки про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Згідно ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 03.07.1954р. народження є громадянином України, що підтверджується копією закордонного паспорту (а.с. № 23).

Під час проживання на території України, позивач мешкав за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна, буд. 24, що підтверджується довідкою квартального комітету № 8 виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (а.с. № 22). Крім того, з 2002р. позивач періодично в період перебування на території України проживає за цією ж адресою.

З 23.09.2003р. позивач прийнятий на консульський облік ( а.с. № 24).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2015р. було визнано протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначені пенсії, оформлене листом № 4710/05/27 від 19.05.2015р. та зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2015р. та прийняти рішення по суті заяви (а.с. № 14).

04.12.2015р. УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та відмовило з тих підстав, що: в документах пенсійної справи відсутній паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання позивача на території України; в довідці № 1 квартального комітету Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська містяться відомості про фактичне проживання з 2002р. за адресою вул. Барикадна, буд. 24 тільки в періоди перебування на території України; в паспорті громадянина України для виїзду закордон наявна відмітка про постійне проживання в США та перебування на консульському обліку в Генконсульстві України (а.с. № 7-8).

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою суду від 21.09.2015р. встановлено, що дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії ОСОБА_1 за віком з підстав ненадання позивачем документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрацію) та вік є протиправними.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем повторно відмовлено у призначенні пенсії, в тому числі з підстав ненадання паспорту громадянина України та документів, що підтверджують місце проживання на території Жовтневого району м. Дніпропетровську, тобто з тих підстав, які були визнані протиправними під час розгляду адміністративної справи № 201/11421/15а, то суд вважає, що в силу ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини неправомірності дій відповідача не підлягають доказуванню.

Отже. суд вважає за можливе визнати протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначені пенсії, оформлені листом № 11840/05/27 від 04.12.2015р. з підстав ненадання позивачем паспорту громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України та документу, що засвідчує місце його проживання (реєстрацію) в Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Стосовно наявності в паспорті позивача для виїзду за кордон відмітки про постійне проживання на території США та перебування на консульському обліку в Генконсульстві України в США, то відмова відповідача в цій частині також є неправомірною, виходячи з наступного.

Позивач, проживаючи в США, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058. Положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які визнані неконституційними, втрачають ч инність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для призначення пенсії позивачці.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як вбачається з відмови відповідача від 04.12.2015р., спор щодо наявності страхового стажу не менше 15 років відсутній між позивачем та відповідачем, адже підставою для відмови це не було.

Таким чином, враховуючи, що позивач 03.07.2014р. досяг пенсійного віку, то відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування», він набув право на пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Положення п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону до позивача не можуть бути застосовані через те, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії лише 19.02.2015р. т.е. більш ніж через сім місяців після досягнення пенсійного віку ( а.с. № 11-12).

Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 19.02.2015р., то саме з цього часу слід призначити йому пенсію.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення представника відповідача стосовно того, що позивачем обрано неправильно спосіб захисту своїх прав, та йому слід було звернутися до суду в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, суд оцінює критично, через те, що відповідачем було виконана постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2015р. та прийнято рішення по суті заяви про призначення пенсії від 04.12.2015р. за № 11840/05/27.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, судом також враховане й те, що відповідач двічі поспіль з одних і тих самих підстав відмовляє у призначені позивачу пенсії, на яку він має право за законом.

Таким чином, підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії та визнати протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначені пенсії ОСОБА_1, 03.07.1954р.народження, оформлені листом № 11840/05/27 від 04.12.2015р. та зобовязати УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська призначити пенсію за віком ОСОБА_1, 03.07.1954р.народження, починаючи з 19.02.2015р.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України з урахування того, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 1102грн. 42коп. (а.с. № 2-3) підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 55, 57, 58, 68 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009р., ст.ст. 26, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 6 11, 71, 94, 99, 1832 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначені пенсії ОСОБА_1, 03.07.1954р.народження, оформлені листом № 11840/05/27 від 04.12.2015р.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська призначити пенсію за віком ОСОБА_1, 03.07.1954р.народження, починаючи з 19.02.2015р.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1102грн. 42коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко