Справа № 823/71/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2016 р. м. Київ К/800/22149/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Швеця В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Черкаської обласної державної адміністрація (далі - Черкаська ОДА) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання надати статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи за касаційною скаргою позивача постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії комісії Черкаської ОДА з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Комісія), допущені при прийнятті рішення про відмову в наданні йому статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи;

скасувати рішення Комісії від 29 травня 2014 року № 4 про відмову в наданні статусу потерпілого та зобов'язати розглянути питання про видачу посвідчення.

Посилався на те, що постійно проживав і працював на території посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років, тому має всі правові підстави до набуття статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримання відповідного посвідчення.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 31 березня 2015 року постанову окружного суду скасував і ухвалив нову постанову про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що з 1986 року близько 4 років постійно проживав і працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, касаційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 статті 11 цього нормативного акту до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Аналогічне положення наведено у пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, згідно якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

При цьому, згідно із частиною першою статті 14 Закону № 796-ХІІ (у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР), якою дано визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи осіб відносяться, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Виходячи з положень зазначених норм, підставою для визнання особи потерпілою від Чорнобильської катастрофи є:

необхідність постійного проживання або роботи чи навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю;

станом на 1 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала чи постійно навчалася у цій зоні не менше чотирьох років.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_4 з 18 травня 1994 року проживає у м. Канів, яке згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи», віднесено до зони території посиленого радіоактивного забруднення.

Тобто позивач, як того вимагають умови Закону № 796-ХІІ постійно проживає у зоні посиленого радіоактивного контролю.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, встановлений факт проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю в м. Макарів-1 Київської області 1462 дні, тобто понад чотири роки.

Беручи до уваги встановлений факт проживання ОСОБА_4 станом на 1 січня 1991 року не менше чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю та факт проживання в цій зоні на теперішній час (м. Канів), позивач має право на визнання за ним статусу особи, потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи.

З урахування зазначених обставин та норм права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року та залишити в силі судове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Швець

І.В. Штульман