Справа № 813/4574/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 876/11647/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації м. Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 року у справі № 813/4574/15 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації, визнання незаконним та скасування свідоцтва та витягу,

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2015 р. Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просить:

- ухвалити постанову, якою визнати незаконною та скасувати реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 30.09.13р. №ЛВ 12;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.11.13р. індексний №12064748;

- визнати незаконним та скасувати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.13р. індексний №12066222.

Представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 року вищезазначене клопотання було задоволено та закрито провадження у справі за адміністративним позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації, визнання незаконним та скасування свідоцтва та витягу.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що в основі спору лежить незгода позивача з реєстрацією відповідачем декларації про готовність обєкта до експлуатації, на його думку, без достатніх правових підстав. Як наслідок позивач оскаржує свідоцтво та витяг про реєстрацію права власності на реконструйовану квартиру, які видані після реєстрації оскаржуваної декларації.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради оскаржується реєстрація декларації, здійснена субєктом владних повноважень. При цьому, реєстрація декларації про готовність обєкта до експлуатації, породжує права й обовязки тільки для того субєкта, якому вона адресована, тобто для ОСОБА_2.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Таким чином, оскаржувані рішення та дії відповідачів не породжують для позивача прав чи обовязків, а тому і не породжують для нього права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав суд першої інстанції вважав безпідставними, оскільки оскаржувані рішення та дії не стосуються його безпосередньо, а тому обраний позивачем спосіб захисту не призведе до поновлення порушених, на його думку, прав, оскільки оскаржувана декларація про готовність обєкта до експлуатації вичерпала свою дію (ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на реконструйовану квартиру) і подальше оспорювання правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на обєкт нерухомості має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Таким чином, попри формальну відповідність спору ознакам справи адміністративної юрисдикції, системний аналіз обставин цієї справи дає підстави стверджувати, що метою звернення до суду з цим позовом не є відновлення порушеного права, оскільки його вирішення не зможе розв'язати юридичний конфлікт, що існує між позивачем та третьою особою ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 7 цієї ж норми суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно частини першої статті 3 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Системний аналіз обставин цієї справи дає підстави стверджувати, що метою звернення до суду з цим позовом не є відновлення порушеного права, оскільки його вирішення не зможе розв'язати юридичний конфлікт, що існує між сторонами.

Колегія суддів звертає увагу на неприпустимість зловживання процесуальними правами та неможливість вирішення приватного спору, що стосується виключно земельних правовідносин, у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що питання про відновлення прав, порушених будівництвом на чужій земельній ділянці, врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України.

Так, за правилами частин першої - четвертої цієї статті житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Колегія апеляційного суду звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до поновлення порушених, на його думку, прав, оскільки оскаржувана декларація про готовність обєкта до експлуатації вичерпала свою дію (ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на реконструйовану квартиру) і подальше оспорювання правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на обєкт нерухомості має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Тому, попри формальну відповідність спору ознакам справи адміністративної юрисдикції, провадження у справі належить закрити, оскільки його вирішення не покликане на виконання завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що.висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстнції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації м. Львова - залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 року у справі № 813/4574/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2016 року.