Справа № 810/4211/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4211/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Літвіної Н.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Головбудсервіс-К» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Головбудсервіс-К» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року,

У с т а н о в и в:

ТОВ «Головбудсервіс-К» звернулось у суд із позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2014 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість спірного рішення контролюючого органу, оскільки фактичне здійснення господарських операцій позивача з контрагентом, внаслідок яких позивачем сформовано податковий кредит, відсутнє.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Сібол» за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року, за підсумками якої складено акт від 25 липня 2014 року №692/22-4/34427305 та виявлено порушення пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.2 (з урахуванням пункту 187.9 статті 187), 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 та пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 86 800,00 грн, в тому числі 80 800,00 грн - за січень 2014 року та 6 000,00 грн - за лютий 2014 року.

У зв'язку із наведеним, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 108 500,00 грн, з них 86 800,00 грн - за основним платежем, 21 700,00 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, підставою визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали висновки податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сібол» за договором про надання послуг, які ґрунтуються на результатах вжитих заходів щодо проведення зустрічної звірки цього підприємства, за підсумками яких складений акт про неможливість її проведення, ознаках його фіктивності та відсутності за місцезнаходженням.

На основі зазначеного відповідач дійшов висновку, що позивачем протиправно сформовано податковий кредит внаслідок відносин із ТОВ «Сібол» за січень та лютий 2014 року.

На спростування таких доводів позивачем до податкової перевірки надавались копії документів, які складались між ним та зазначеним контрагентом при здійсненні спірних господарських операцій. Однак, відповідачем такі не було враховано, зважаючи на вищевикладені міркування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

За визначенням цього Кодексу, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Колегією суддів установлено, що позивач є суб'єктом господарської діяльності, основним видом якої є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Позивачу, на праві приватної власності, належить будівля, складські та офісні приміщення, загальною площею 12 272,2 кв. м, розташовані за адресою: вул. Ковельська, 10, смт. Ворзель, Київська область.

20 серпня 2013 року між позивачем, як замовником, і ТОВ «Сібол», як виконавцем, укладено договір №130820-1Г про надання послуг із прибирання території.

Умовами вказаного договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець надає йому послуги з прибирання території об'єкту, що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 10, смт. Ворзель, Київська область, згідно поданих замовником заявок на умовах цього договору; вартість послуг становить суму всіх актів, які будуть надаватися на генеральне комплексне прибирання приміщення (в т. ч. після ремонту, будівництва, свята): 1 кв.м приміщення - 40,00 грн з ПДВ, а також на прибирання прилеглих територій: в літній період - 15,00 грн за 1 кв.м, в зимній - 25,00 грн; оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником за кожною окремою поданою заявкою на протязі 60 днів після завершення з моменту підписання сторонами акту наданих послуг у розмірі, залежному від фактичного об'єму їх надання у відповідності із вищевказаними розцінками.

Конкретні види робіт, які відносяться до передбачених указаним договором послуг з прибирання приміщень (22 найменування) та території (9 найменувань), визначені в додатку 1 до договору.

На підтвердження реальності виконання зазначених договорів позивачем надано копії податкових накладених, виписаних ТОВ «Сібол», актів прийому-передачі виконаних робіт та банківські виписки, що підтверджують розрахунки з контрагентом.

Обговорюючи надані позивачем докази, колегія суддів доходить висновку, що такі не підтверджують реальність спірних господарських операцій.

Так, акти прийому-передачі робіт, складені між позивачем та ТОВ «Сібол», не відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже не в повній мірі розкривають зміст та не дають змоги встановити обсяг господарських операцій, здійснення яких фіксується, їх одиниці виміру. Так, в актах відсутні дані про конкретні приміщення чи певні території, де здійснювалось прибирання, про площу прибраного об'єкту, що не дозволяє перевірити відповідність вартості проведених робіт умовам договору. Із актів неможливо встановити виконавців даних робіт, витрачений ними час тощо. В актах не зазначено особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також її посади. Відсутні також посади підписантів.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що вищевказаним договором передбачено виконання робіт з прибирання на об'єкті, розташованому в смт. Ворзелі. Тобто, приймання-передача виконаних робіт повинна була здійснюватись на відповідному об'єкті. Натомість, вищезгадані акти складені в м. Києві, що викликає сумнів у достовірності зафіксованих ними фактів.

Також, не підтверджується вчинення сторонами зазначеного договору будь-яких дій, що мали б супроводжувати надання визначених ним послуг, зокрема, направлення виконавцю заявок на послуги, складання і видачу фактичним виконавцям дозволів (перепусток) на територію відповідного об'єкта та у його приміщення.

Зазначені докази не були представлені позивачем, хоча суд першої інстанції витребовував у нього належним чином засвідчені копії документів та матеріалів, які підтверджують реальність проведення господарських операцій з ТОВ «Сібол», їх економічний зміст та зв'язок із господарською діяльністю підприємства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що докази, якими позивач обґрунтовує реальність спірних господарських операцій, не дають змоги її підтвердити.

Попри наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що за договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Сібол», виконанню підлягали значні обсяги робіт. Разом з тим, матеріали справи не підтверджують наявності у контрагента позивача необхідних трудових ресурсів для їх виконання. Водночас, із акту Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03 квітня 2014 року №1011/26-55-22-07/37265968 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сібол» щодо підтвердження господарських відносин з суб'єктами господарювання за січень - лютий 2014 року» випливає, що фактичне місцезнаходження ТОВ «Сібол» встановити не вдалось, за даними податкової звітності на підприємстві працює одна особа, яка одночасно є і його засновником, і керівником і головним бухгалтером - ОСОБА_1, і у підприємства відсутні основні фонди.

Колегія суддів відхиляє нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 щодо спірних господарських операцій, яка надана позивачем, адже вона не є первинним документом, а тому не підтверджує їх реальність.

При цьому, колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції викликався зазначений громадянин (керівник ТОВ «Сібол») в якості свідка для надання пояснень стосовно господарських операцій з позивачем. Проте, на виклик суду ОСОБА_1 не з'явився, і жодних пояснень з приводу неявки не надав.

Таким чином, під час розгляду справи не встановлено, і позивачем не доведено можливості реального здійснення контрагентом позивача спірних господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна та обсягу трудових ресурсів, необхідних для надання відповідних послуг.

Разом з тим, судом установлено, що первинні документи, які складені задля фіксації таких господарських операцій, не відповідають вимогам чинного законодавства й не розкривають їх змісту та обсягу, що виключає можливість надання їм оцінки відносно пов'язаності з господарською діяльністю позивача та існування ділової мети при замовленні відповідних послуг.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не спростовано висновки відповідача про те, що спірні господарські операції у дійсності не відбувались, а їх документальне оформлення здійснювалось лише з метою мінімізації податкового навантаження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 26 серпня 2014 року № та про відсутність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головбудсервіс-К» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Н.М. Літвіна
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Літвіна Н. М.

Пилипенко О.Є.