Справа № 821/2476/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/2476/15-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представників позивача - Гончарової Н.Я. та Крижановського М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області про визнання протиправними рішень та їх скасування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року комунальне підприємство теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» (далі - КП ТМ «Каховтеплокомуненерго») звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області (далі - Каховська ОДПІ) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 09 січня 2009 року:

- № 000012301/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 794 366,00 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 864 233,00 грн. та штрафними санкціями у сумі 930 133,00 грн.;

- № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 393 323,00, у тому числі за основним платежем у сумі 254 634,00 грн. та штрафними санкціями у сумі 13 868,00 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій в сумі 52 895,60 грн. за порушення з регулювання обігу готівки.

В обґрунтування своєї позиції КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» зазначало, що оскаржені рішення прийняті без врахування особливостей, які встановлені для діяльності комунальних підприємств та його господарської діяльності.

Даний спір вже був предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції і прийнятими рішеннями позовні вимоги підприємства були задоволені частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2015 року касаційна скарга Каховської ОДПІ була задоволена частково, рішення судів попередніх інстанцій були скасовані та справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд скасував податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2009 року №/0, яким КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 794 366,00 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 864 233,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 930 133,00 грн.

Також судом скасоване податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2009 року №/0 в частині визначення КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 171 898,78 грн. та за штрафними санкціями у сумі 97 321,34 грн.

У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Каховська ОДПІ ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, у зв'язку з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та про прийняття нової постанови, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи було залишено без задоволення, як необґрунтоване.

Представники позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» здійснює діяльність з продажу теплової енергії та відповідно до наказу Мінпаливенерго України від 10 листопада 2005 року № 568 внесений до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що підтверджено Випискою з реєстру, виданою ДП «Енергоринок» 28 листопада 2005 року за № 211 (т.1 а.с.268).

В період з 01 січня 2000 року по 01 січня 2005 року у позивача утворилася заборгованість перед наступними постачальниками:

- ДП «Газ-тепло» за теплову енергію (природний газ) в сумі 2 081 311,83 грн.;

- ДК «Укртранс-газ» за транспортування природного газу в сумі 265 127,97 грн.;

- ВАТ «Херсонгаз» за природний газ в сумі 330 529,90 грн.;

- ДК «Газ-України» за природний газ в сумі 1 206 462,12 грн.

Відповідно до Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплоенергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення на суму заборгованості, що утворилася у період з 01 січня 2000 року по 01 січня 2005 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2006 року № 705 (далі - Порядок № 705) позивачем отримано субвенцію з бюджету на покриття від'ємного значення різниці в тарифах на послуги теплопостачання в розмірі 3 883 432,00 грн., що повністю відповідає утвореній заборгованості.

Отриману субвенцію КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» відобразило транзитом в бухгалтерському обліку з подальшим перерахуванням вищевказаним підприємствам в рахунок погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, що в загальному розмірі склало 3 883 432,00 грн.

Каховська ОДПІ в період з 08 грудня 2008 року по 19 грудня 2008 року провела планову виїзну перевірку КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 вересня 2008 року, про що складено акт від 26 грудня 2008 року.

За висновками акта перевірки, позивачем порушено наступні вимоги податкового законодавства:

- пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 4.1 ст. 4, п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року (діяв на момент спірних правовідносин), що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 864 233,00 грн., у тому числі за 9 місяців 2006 року на суму 930 133,00 грн. за 2006 рік на суму 864 233,00 грн.;

- п. 4.1 ст.4, п.6.1 ст.6, п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого, занижено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2007 рік на суму 301 400,00 грн., за 1 кв. 2008 року на суму 301 400,00 грн., за 1 півріччя 2008 року на суму 621 900,00 грн., за 9 місяців 2008 року на суму 621 900,00 грн.;

- п. 1.11 ст. 1, п. 3.1 ст. 3, п.4.1 ст.4. п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.5. п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7. п.11.11 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (діяв на момент спірних правовідносин), що стало підставою для заниження податку на додану вартість на загальну суму 277 378,00 грн., у тому числі за вересень 2006 року на суму 7 225,00 грн., за серпень 2007 року - на 417,00 грн., за вересень 2007 року - на 14 022,00 грн., за жовтень 2007 року - на 18 396,00 грн., за листопад 2007 року - на 15 973,00 грн., за січень 2008 року - на 46 355,00 грн., за лютий 2008 року - на 68 697,00 грн., за березень 2008 року - на 87 176,00 грн., за квітень 2008 року - на 1 773,00 грн., за травень 2008 року - на 17 344,00 грн.;

- п. 1.11 ст.1, п.11.11 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податок на додану на загальну суму 22 744,00 грн., у тому числі за червень 2008 року на суму 2 486,00 грн., за липень 2008 року - на 2 492,00 грн., за серпень 2008 року - на 333,00 грн., за вересень 2008 року - на 17 433,00 грн.; занижено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на загальну суму 47 002,00 грн. за вересень 2008 року.

Також встановлено порушення п. 1.2, 2.3, 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні ( чинне на момент спірних правовідносин), що виразилося у проведенні готівкових розрахунків понад встановлену граничну суму 10 000,00 грн. та перевищенні встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 24 603,90 грн..

Встановлено проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 3 958,24 грн..

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом 09 січня 2009 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 000012301/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 864 233,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 930 133,00 грн.;

- № /0 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 254 634,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 138 689,00 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій в сумі 52 895,60 грн. згідно Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Задовольняючи частину позовних вимог, суд першої інстанції виходив із двох правових позицій.

Перша - висновок податкового органу про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток (ППР № 000012301/0) є протиправним, оскільки отримана КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» субвенція на покриття від'ємного значення різниці в тарифах на послуги теплопостачання не повинна включатися до складу валового доходу, а відображається тільки в бухгалтерському обліку.

Друга - недоведеність суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами наявності податкового зобов'язання з податку на додану вартість (ППР № /0).

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позову, суд погодився з доводами Каховської ОДПІ про те, що позивач занизив податок на додану вартість в сумі 82 735,32 грн.

На думку суду першої інстанції, позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ за розрахунками з ДП «Газ України», а також суми ПДВ по взаємовідносинам з іншими контрагентами, який раніше був вже ним включений до податкового кредиту.

Підставою для відмови у скасуванні податкового повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій в сумі 52 895,60 грн., стало порушення підприємством вимог п. 2.3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог КП ТМ «Каховтеплокомуненерго» про скасування податкового повідомлення-рішення № 000012301/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 864 233,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 930 133,00 грн.

Аналіз судового рішення та доводів апеляційної скарги свідчить про наступне.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №334/94) валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає, крім іншого, доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку (пп. 4.1.6 п. 4.1 ст.4 Закону №334/94).

Тобто, норма п.4.1 ст.4 Закону №334/94 передбачає перелік доходів, які включаються до складу валового, при цьому такий перелік не є виключним.

Пункт 4.2 ст.4 Закону №334/94 передбачає виключний перелік доходів, які не включаються до валового доходу, який, в свою чергу, не передбачає, що суми субвенцій не включаються до складу валового доходу.

На думку представника апелянта, пряма вказівка в пп. 4.1.6 п. 4.1 ст.4 Закону №334/94, що суми дотацій та субсидій включаються до складу валового доходу не означає, що законодавець виключив з кола доходів, які належать до валових, інші грошові кошти, виплачені платнику податку з бюджетів, зокрема за рахунок субвенцій.

З таким висновком колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», Закону України від 23 червня 2005 року №2711 «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23 червня 2005 року № 2711-IV (далі - Закон № 2711 - IV) та Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 22 травня 2006 року до бюджету міста Херсона надійшла субвенція з Державного бюджету України в розмірі 3 883 432,00 грн. на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалася населенню за регульованими тарифами.

Як було вже зазначено вище, дана субвенція була отримана позивачем, що підтверджується відповідними платіжними документами та перерахована в рахунок погашення заборгованості минулих років (2000-2005 роки) з різниці в тарифах на теплову енергію населенню за регульованими цінами в сумі 3 883 432,00 грн.

Субвенції, згідно із визначенням, наведеним в п.37 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 22 Прикінцевих положень Закону №334/94 встановлено, що на період дії процедури погашення заборгованості згідно із Законом № 2711-IV, для платників податків учасників розрахунків, визначених цим Законом, порядок оподаткування їх прибутку визначається з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2711.

Тобто, самим Законом №334/94 передбачено, що Закон № 2711 є спеціальним Законом у сфері функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Закон № 2711 -IV, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу має на меті сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості.

Згідно наведеного в п.1.2 ст.1 Закону № 2711 -IV, визначення, погашення заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення та/або розстрочення кредиторської та дебіторської заборгованостей шляхом застосування механізмів списання, взаєморозрахунків, реструктуризації, часткової оплати на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 Порядку №705, перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі розрахунки) здійснюється на умовах, визначених цим Порядком, лише на суму заборгованості, що утворилася у період з 01 січня 2000 року по 01 січня 2005 року і не погашена на дату складення довідки про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості надавачів послуг, у межах щомісячних лімітів, встановлених Мінфіном для Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій згідно із затвердженим розподілом видатків Державного бюджету України на 2006 рік.

Пунктом 18 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень районних і обласних рад, зокрема, віднесено питання, яке вирішується цими радами виключно на їх пленарних засіданнях щодо розподілу переданих з державного бюджету коштів у вигляді дотацій, субвенцій відповідно між районними бюджетами, місцевими бюджетами міст обласного значення, сіл, селищ, міст районного значення.

Частинами 6, 7 статті 63 цього Закону, що визначає доходи місцевих бюджетів, передбачено, що кошти державного бюджету, що передаються у вигляді дотацій, субвенцій, розподіляються обласними радами між районними бюджетами і бюджетами міст обласного значення у розмірах, необхідних для формування доходних частин не нижче мінімальних розмірів місцевих бюджетів, визначених законом, а також використовуються для фінансування з обласного бюджету спільних проектів територіальних громад. Кошти обласного бюджету, передані державою у вигляді дотацій, субвенцій, зараховуються до районних бюджетів і розподіляються районними радами між місцевими бюджетами у розмірах, необхідних для формування доходних частин не нижче мінімальних розмірів місцевих бюджетів, визначених законом, а також використовуються для фінансування з районного бюджету спільних проектів територіальних громад.

Відповідно до ч.6 ст.64 вказаного Закону, кошти бюджету розвитку спрямовуються на реалізацію програм соціально-економічного розвитку відповідної території, пов'язаних із здійсненням інвестиційної та інноваційної діяльності, а також на фінансування субвенцій та інших видатків, пов'язаних з розширеним відтворенням.

Статтею 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб.

У разі, коли вичерпано можливості збалансування доходів і видатків місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів, шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій, субвенцій, субсидій відповідно до закону (п.3 ст.66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Вирішуючи питання чи відповідають вимогам законодавства доводи апелянта, колегія суддів зауважує наступне.

Підпункт 4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону №334/94 передбачав включення до складу валового доходу лише суми отриманих підприємством дотацій та субсидій та не передбачав включення до складу валового доходу сум субвенцій.

Про те, що це не тотожні поняття свідчить наступне.

За своєю правовою природою виділена позивачу субвенція в сумі 3 883 432,00 грн. є відшкодуванням державою збитків підприємствам у зв'язку із державним регулюванням цін, або компенсацією вартості товарів (послуг) проданих чи наданих таким платником податків, тому вона не може бути включена до складу валового доходу та відповідно не може оподатковуватися податком на прибуток, а повинна бути відображена тільки в бухгалтерському обліку КП ТМ «Каховтеплокомуненерго».

Зазначений висновок апеляційного суду зроблений на підставі рішення Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі за позовом державного підприємства «Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль» до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку Донецької області, який в силу ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зазначеному рішенні Верховний Суд України зазначив, що норми Закону № 2711-IV є спеціальними відносно норм Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181-ІІІ).

Відповідно до пункту 9.2 статті 9 Закону № 2711-IV при погашенні платниками податків заборгованості у складі, визначеному цією статтею, що підтверджена за встановленим порядком, суми такої заборгованості не включаються до валових витрат кредиторів та до валового доходу дебіторів, штрафні санкції не нараховуються.

Із зазначеного рішення слідує висновок, що отримана із бюджету субвенція на покриття від'ємного значення різниці в тарифах на послуги теплопостачання відображається тільки в бухгалтерському обліку.

Європейський Суд з прав людини прийняв низку рішень у справах щодо України, в яких було постановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, в яких причиною визнання порушення була серед іншого, нечіткість та неузгодженість податкового законодавства, що мало суперечливе тлумачення Верховним Судом України.

Це рішення у справах: Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Серков проти України від 07 липня 2011 року.

У цих справах Суд зазначив, що сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції.

Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці.

Європейський Суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатись у тому, що спосіб, у який тлумачиться та застосовується національне законодавство, приводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Колегія суддів вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин існувало законодавство, яке дозволяло по різному вирішити спір.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд України на виконання викладених на нього повноважень, з метою забезпечення уніфікованого та єдиного застосування права прийняв рішення, в якому розтлумачив якій законодавчий акт підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що наведені в неї обґрунтування позбавлені правового забезпечення відповідними правовими нормами, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування судового рішення, оскільки апелянт не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно вирішив справу по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалою від 18 грудня 2015 року було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення за подання даної апеляційної скарги, суд, на підставі ст.88 КАС України, вважає за можливим стягнути його з Каховської ОДПІ у розмірі 18,70 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області про визнання нечинними рішень - залишити без змін.

Стягнути з Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області судовий збір у розмірі 18 (вісімнадцять) грн. 70 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923, банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) - 828011, рахунок отримувача - 1008, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова