Справа № 813/490/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. Справа № 876/6357/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Холявки І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 02.02.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2014 року №157881702; рішення про застосування штрафних санкцій від 03.11.2014 року №; податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року №; податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2014 № 157881702. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 03.11.2014 № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03.11.2014 № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03.11.2014 № .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в період з 01.01.2011 року до 30.09.2014 року ФОП ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Оскільки ФОП ОСОБА_3 не подав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2 квартал 2012 року, 2012 рік та 2013 рік, тому порушив пп. 177.5.2 п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 ПК України. Також зазначає, що в результаті порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування сума доходу, отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, за період 01.04.2012 року по 31.03.2014 року повинна була становити 178589,74 грн,, що стало підставою визначення неповної сплати позивачем єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за перевірений період. Також позивачем неправомірно не задекларовано та не сплачено 296044 грн. податку на додану вартість. Відтак оскаржувані вимога, рішення та податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.09.2003 року за кодом та відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем 10.09.2014 року.

ФОП ОСОБА_3 перебував на податковому обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова з 03.10.2003 року за № 226 та відповідно до свідоцтва платника єдиного податку від 30.05.2012 року серії НОМЕР_1 перебував на спрощеній системі оподаткування з 01.02.2012 року, ставка єдиного податку 15%, група 2, види господарської діяльності: 81.21 загальне прибирання будинків; 81.22 інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів; 81.30 надання ландшафтних послуг; 81.29 інші види діяльності із прибирання.

Судом встановлено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова у період з 03.10.2014 року по 09.10.2014 року проведено документальну виїзну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3 НОМЕР_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 30.09.2014 року, про що 16.10.2014 року складено акт № 1761/17-02/22-01-10/НОМЕР_4 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення: - п. 180.1 ст. 180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 202.1 ст. 202, п. 203.1, ст. 203 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), в частині нездійснення обов'язкової реєстрації особи як платника податку на додану вартість в квітні 2012 року, неподання до податкового органу податкової декларацій з податку на додану вартість за період з 11.04.2012 по 30.09.2014 та ненарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 296044 грн., в т.ч. за квітень-травень 2012 - 14387 грн., червень 2012 - 7355 грн., липень 2012 - 7170 грн., серпень 2012 - 6516 грн., вересень 2012 - 10466 грн., жовтень 2012 - 7402 грн., листопад 2012 - 8005 грн., грудень 2012 - 15844 грн., січень 2013 - 7910 грн., лютий 2013 - 7943 грн., березень 2013 - 8190 грн., квітень 2013 - 10909 грн., травень 2013 - 10765 грн., червень 2013 - 10532 грн., липень 2013 - 10909 грн., серпень 2013 - 10590 грн., вересень 2013 - 10621 грн., жовтень 2013 - 10963 грн., листопад 2013 - 10979 грн., грудень 2013 - 11032 грн., січень 2014 - 14610 грн., лютий 2014 - 15408 грн., березень 2014 - 15340 грн., квітень 2014 - 16703 грн., травень 2014 - 17477 грн., червень 2014 - 16778 грн., липень 2014 - 1084 грн.; - п. 4 ч. 1 ст. 4 абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3 абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07. 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на 178589,74 грн., в т.ч. за 2012 рік - 55286,81 грн., за 2013 рік - 76811,91 грн., за 2014 рік - 46491,02 грн.; - ст. 177 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) в частині несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 196510,04 грн., в т.ч. за 2012 рік - 47468,97 грн., за 2013 рік - 80697,48 грн., за 2014 рік - 68343,59 грн. - пп. 177.5.2 п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), в частині неподання до податкового органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2 кв. 2012 року, 2012 рік та 2013 рік.

Висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на тому, що він надавав послуги із прибирання ФОП ОСОБА_5, яка перебуває на загальній системі оподаткування відтак, в силу вимог абз. 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України зобов'язаний був зареєструватися платником податку на додану вартість.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем винесено: - вимогу від 16.10.2014 року за № 157881702 про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на суму 178589,74 грн.; - рішення від 03.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій на суму 11693,83 грн.; - податкове повідомлення - рішення від 03.11.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 246147,55 грн., у тому числі за основним платежем - 196510,04 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 49637,51 грн.; - податкове повідомлення - рішення від 03.11.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 375155 грн., у тому числі за основним платежем - 296044 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79111 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності винесених податкових повідомлень-рішень № та № від 03.11.2014 року та протиправності донарахованої суми єдиного внеску в розмірі 178589,74 грн., у зв'язку з чим, вимога підлягає скасуванню, а також рішення № 157881702 від 16.10.2014 року, оскільки таке було винесено на підставі цієї вимоги.

Колегія суддів вважає ухвалене рішення таким, що відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України, фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Абзацом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

При цьому, дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої або п'ятої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для таких груп.

Як встановлено судом, позивач здійснював оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за період, що перевірявся, на спрощеній системі оподаткування на другій групі платника єдиного податку.

Надаючи послуги громадянам, платникам єдиного податку та ОСОБА_5 вимоги вищевказаного пункту ФОП ОСОБА_3 не порушував.

Згідно з пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України у платника єдиного податку існує обов'язок щодо переходу на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Пункт 291.5 ст. 291 ПК України визначає види діяльності, якими не можуть займатися платники єдиного податку першої - третьої груп: діяльність з організації, проведення азартних ігор, лотерей (крім розповсюдження лотерей), парі (букмекерське парі, парі тоталізатора); обмін іноземної валюти; виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов'язаної з роздрібним продажем пива та столових вин); видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (крім виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння); видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення; діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу; діяльність з управління підприємствами; діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню); діяльність з продажу предметів мистецтва та антикваріату, діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату; діяльність з організації, проведення гастрольних заходів.

Отже, в даному переліку не міститься заборони позивачу щодо прибирання території чи надання послуг по прибиранню підприємцям, які здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування.

Разом з тим, у відповідності до з пп. 40 п. 291.7 ст. 291 ПК України під побутовими послугами населенню, які надаються першою та другою групами платників єдиного податку, серед іншого розуміються послуги, пов'язані з очищенням та прибиранням приміщень за індивідуальним замовленням.

Таким чином, послуги з прибирання, які надавав позивач, входять в перелік видів господарської діяльності, які вправі надавати платник єдиного податку другої групи, та дають право застосовувати спрощену систему оподаткування.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання відповідача на те, що ФОП ОСОБА_3, порушив пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України надаючи послуги суб'єкту господарювання, що не перебуває на спрощеній системі оподаткування є безпідставними, оскільки вказаною нормою не визначено таких обмежень.

Також, абзац 5 пп. 298.2.3 ст. 298 ПК України не встановлює обов'язку переходити на сплату інших податків і зборів внаслідок надання таким особам послуг підприємцем, що здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, в межах законодавчо визначених видів господарської діяльності.

Аналізуючи вищенаведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає, що контролюючий орган не вправі визначати додаткові випадки (крім прямо встановлених нормами ПК України) обов'язку переходу на сплату інших податків та зборів, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для переведення ФОП ОСОБА_3 на загальну систему оподаткування та, відповідно, донарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Відповідно до пп. 177.5.2 п. 177.5, п. 177.2 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Згідно з п. 177.11 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_3 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2014 року включно, в тому числі в період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року знаходився на спрощеній системі оподаткування 2 групи.

Окрім цього позивач не переходив на загальну систему оподаткування, а у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності сам здав Свідоцтво платника податку.

Щодо протиправності винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2014 року №157881702, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з частиною 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що висновки відповідача щодо заниження позивачем розміру оподатковуваного доходу, отриманого як фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за 2012 - 2014 роки є протиправними та такими, що не грунтуються на нормах податкового законодавства.

У зв'язку з цим, відповідачем протиправно донараховано суми єдиного внеску в розмірі 178589,74 грн.

Колегія суддів також враховує пояснення позивача в яких ОСОБА_3 зазначає, що претензій щодо нарахування ним єдиного податку, єдиного соціального внеску та утримань із заробітної плати за весь період перевірки у контролюючого органу не було, Свідоцтво платника єдиного податку не анульовано, хоча про надання послуг ФОП ОСОБА_5 податковому органу було відомо.

Разом з тим, щодо оскаржуваного рішення від 03.11.2014 року № винесеного на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2014 № 157881702, яка визнана протиправною, то таке також є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування ФОП ОСОБА_3 податку на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок, податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій, позаяк відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі №813/490/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 22.03.2016 року.