Справа № 817/3230/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" березня 2016 р. Справа № 817/3230/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "25" січня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 6 055,96 грн. - різницю між виплаченою сумою середнього заробітку за час затримки виконання рішення, та сумою, яка підлягала виплаті, за період з 11.06.2015 по 04.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що постанову Рівненського окружного адміністративного суду по справі №817/461/15 від 11.06.2015 в частині поновлення його на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області виконано відповідачами лише 04.11.2015 року, а тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення на 147 календарних днів у розмірі 31 218,39 грн. (212,37 грн.х147).

З врахуванням виплаченої суми у розмірі 25 162,43 грн., позивач просив стягнути 6 055,96 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року відмовлено позивачу в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та постановити нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази надані відповідачем щодо виплати спірних сум та висновки суду не узгоджуються з обставинами, які встановлено під час розгляду справи та підтверджуються відповідними доказами.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 06.02.2007 року обіймав посаду начальнику Головного управління юстиції у Рівненській області.

16.04.2015 року згідно наказу Міністра юстиції України №1141/к, враховуючи впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції У Рівненській області від 06.02.2015 року, позивача було звільнено з роботи 16.04.2015 року у зв'язку зі зміною істотних умов праці, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року по справі № 817/461/15, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 11 892, 72 грн. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн. (а.с.11-19).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущеного до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На виконання зазначеного судового рішення, 15.06.2015 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання.

Судом безспірно встановлено та не заперечується відповідачами, що рішення суду було виконано лише 04.11.2015 року згідно наказу Міністра юстиції України №3726/к.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді та права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення на 147 календарних днів. Однак, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що різниця між загальною сумою середнього заробітку за час затримки виконання рішення 31 218,39грн. та сумою виплачених коштів 25 162,43грн., а саме 6 055,96 грн. виникла у зв"язку із неврахуванням суми відрахувань, з виплаченої позивачу заробітної плати, а тому вимоги позивача, є безпідставними.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Зазначені положення ст. 236 КЗпП України кореспондується з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та рішенням Конституційного суду України від 22.02.20112 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи те, що на виконання постанови від 11.06.2015 № 817/461/15 про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області відбулося згідно наказу Міністра юстиції України лише 04.11.2015 року, є вірними висновки суду першої інстанції про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Проте, при визначенні днів затримки виконання рішення, суд погодився з розрахунком позивача, зазначивши дні затримки в календарних днях, що не відповідає положенням, які зазначено в постанові Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995 року), який є основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку середньої заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи приписи зазначених правових норм порядок визначення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду має визначатися робочими днями, які визначаються щороку Міністерством праці України.

Отже, період з 11.06.2015 по 04.11.2015 є часом затримки в поновлені ОСОБА_3 на посаді та становить 103 робочі дні ( з 11 червня 2015 року - 14 робочих днів, липень 2015 року -23 робочі дні, серпень 2015 року - 20 робочих днів, вересень 2015 року -22 робочі дні, жовтень 2015 року -22 робочі дні, листопад 2015 року -2 робочі дні) згідно листа Міністерства праці України від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік".

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, в листопаді 2015 року, після винесення наказу про поновлення на роботі йому було виплачено 25 162,43грн. згідно платіжного доручення від 06.11.2015 № 514 на суму 20 308,08грн. та платіжної відомості № 01.316 від 12.11.2015 року згідно якої сума що виплачена позивачу становить 4 854,35 грн.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що з часу поновлення позивача на посаді начальника Головного управління юстиції в Рівненській області, з 16.04.2015 року, йому нараховано 47 863,65 коп. з яких: 11 892,72грн. кошти за час вимушеного прогулу за, період з 17.04.2015 по 11.06.2015 згідно рішення суду, які виплачено 19.06.2015 року; 32 894,86 грн. нарахована заробітна плата, за період з 11.06.2015 по 04.11.2015 та 3 076,07 грн. компенсації за невикористані 17 календарних днів відпустки. Загальна сума нарахувань в листопаді 2015 року за період з 11.06.2015 по 04.11.2015 становить 35 970,93 грн. без урахування відповідних відрахувань. З вказаної суми відповідачем відраховано податок з доходів фізичних осіб -7355,97 грн., єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування - 2734,58 грн. та 717,95 грн. військового збору та виплачено позивачу 25 162,43грн.

З огляду на вищезазначене, є безпідставними висновки суду, що сума 6 055,96 грн. виникла у зв"язку із неврахуванням суми відрахувань, з виплаченої позивачу заробітної плати.

Разом з тим, не погоджуючись з правовим обгрунтуванням суду першої інстанції щодо відмови в позові, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, згідно вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, розмір середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, за період з 11.06.2015 по 04.11.2015, становить 30 731,08 грн. із розрахунку: 103 х 298,36 грн., де 103 - робочі дні затримки, 298,36 - середньоденна заробітна плата позивача без відповідних відрахувань на час звільнення, розрахована відповідачем згідно Порядку розрахунку середньої заробітної плати № 100.

Отже, нарахована заробітна плата у розмірі 35 970,93 грн. без урахування відповідних відрахувань та виплачена позивачу з відповідними відрахуваннями згідно платіжного доручення від 06.11.2015 № 514 на суму 20 308,08грн. та платіжної відомості № 01.316 від 12.11.2015 на суму 4 854,35 грн., за період з 11.06.2015 по 04.11.2015, є значно більшою ніж та, що підлягає виплаті за час затримки виконання судового рішення за вказаний період.

Визначення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення без урахування відповідних відрахувань узгоджується з правовою позицією викладеною в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" відповідно до якої, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших відрахувань є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені і в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

З огляду на вищезазначене, коли відповідачем виплачено ОСОБА_3 заробітну плату, за період з 11.06.2015 по 04.11.2015, підстави для задоволення позову відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують обставин, встановлених під час розгляду справи та факту отримання коштів у розмірі 25 162,43грн.

Вказані в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях на процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення. Окрім того, судом апеляційної інстанції витребувано та досліджено додаткові докази щодо спірних правовідносин відповідно до ч.4 ст.11 КАС України.

Разом з тим, відповідно до ст. 201 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми щодо визначення середньої заробітної плати, що призвело до невірного обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "25" січня 2016 р. змінити в частині правового обґрунтування відмови ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "22" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу Міністерство юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ,01001

4 - відповідачу Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22А,м.Рівне,33028

5 - представнику позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_1 - ,