Справа № 806/203/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Житомир справа № 806/203/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

суддів: Романченко Є.Ю., Семенюк М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вирішити питання щодо призначення одноразової грошової допомоги,

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності 2 групи з 31.07.2012 внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, зі змінами згідно постанови від 25.07.2011 року № 815, виходячи з грошового забезпечення позивача, визначеного на день встановлення позивачу інвалідності визначеного в довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.10.2015 року № 9439/01-21.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 31.07.2012 їй було встановлено другу групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. Зважаючи на те, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" йому гарантовано право на отримання грошової допомоги, вона звернулася до Житомирського обласного військового комісаріату. Житомирський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи (висновок) щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, отриманої внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби. Проте, листом Міністерства оборони України від 18.01.2016 року №248/3/6/142 йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що дія ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" на неї не поширюється. Позивач вважає таку відмову Міністерства Оборони України протиправною.

Позивач до суду не прибула, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, подав клопотання про повторне оголошення перерви у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що відповідачем на адресу ПАТ "Оранта" та Пенсійного фонду надіслано запити щодо здійснення ОСОБА_1 виплат з лютого 2002 з Державного бюджету України. Зазначає, що на даний час відповіді на запити не надійшли.

Колегія суддів, зважаючи на строки розгляду справ, не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача, оскільки обставини викладені у ньому не були вказані, як причини відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшла висновку, що позов підлягає частковму задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних силах України і звільнена в запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2002 №66 за віком та виключена зі списків особового складу військової частини з 03.04.2002.

Свідоцтвом про хворобу ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 31.01.2002, затвердженим ВЛК Міністерства оборони України 08.02.2002 встановлено, що отримані позивачем захворювання пов"язані з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. (а.с. 12-13)

15.03.2002 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 26.02.2002 безстроково, яка настала внаслідок захворювання пов"язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.(а.с.14)

Маючи право, як інвалід 3 групи, на отримання грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції від 03.11.2006 N 328-V. позивач таку допомогу або інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства не отримував.

31.07.2012 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 31.07.2012 довічно, яка настала внаслідок захворювання пов"язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.(а.с.15)

З метою вирішення питання по виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання пов"язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби ОСОБА_1 06.11.2015 звернулася до Житомирського ОМВК з відповідною заявою та копією необхідних документів.(а.с.19)

Житомирський ОМВК надіслав документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, для вирішення питання щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги.

Проте, Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 18.01.2016 №248/3/6/142 позивачу відмовив в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на неї не поширюється дія ст.16 Закону України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (встановлено інвалідність до 01.01.2007) та документи повернуто як такі, що не відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

Суд не погоджується з такими діями відповідача з огляду на наступне.

У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011- XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011- XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

В силу приписів статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ, суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Згідно пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499 (із змінами, далі - Порядок № 499), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

За приписами абзацу 2 п.7 Порядку N 499 відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.01.2016 за підписом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації ОСОБА_3 , ОСОБА_1 повідомлено про відсутність у неї права на виплату вказаної допомоги та повернуто документи.

Наведені обставини дають суду підстави для висновку, що розгляд заяви та документів ОСОБА_1 від 06.11.2015 року відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком №499. Тобто, звернення позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком N 499, Міністерством оборони України у встановлені законодавством строки не розглянуто. При розгляді такого звернення відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача, передбачених статтями 16-16-3 Закону N 2011-XII

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, зі змінами згідно Постанови КМУ від 25.07.2011 року № 815.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

постановив:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Є.Ю.Романченко

М.М.Семенюк