Справа № 2а/1770/4371/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/41312/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.01.2013

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2013

у справі № 2а/1770/4371/2012 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом Публічного акціонерного товариства "Волинь-Цемент" (далі - ПАТ "Волинь- Цемент")

до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області (правонаступник Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області; далі - ОДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.01.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2013, позов ПАТ "Волинь- Цемент" задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 06.07.2012 № , яким ПАТ "Волинь- Цемент" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за січень 2011 року на 441 020,00 грн.

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення ПАТ "Волинь- Цемент" суми бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2011 року згідно з податковим повідомленням - рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 21.06.2012 №331/22-00293054 про результати планової виїзної перевірки товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011. Згідно з висновками цього акту, крім іншого, ПАТ "Волинь- Цемент" порушило пункти 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), що полягало у неправомірному декларуванні податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року в сумі 441 020,00 грн. та відповідно бюджетного відшкодування на цю ж суму у податкові декларації за січень 2011 року.

Висновок ОДПІ про відсутність у товариства права на податковий кредит в розмірі 441 020,00 грн., сформований на підставі виданої контрагентом (ТОВ НТЦ "Інтертехно") податкової накладної у межах договору від 22.12.2010 № 2909 купівлі-продажу електротехнічного обладнання, обґрунтований тим, що при аналізі інформації щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України встановлено, що ТОВ НТЦ "Інтертехно" не задекларувало та не сплатило податкові зобов'язання по операціях поставки позивачу товару. При цьому ОДПІ посилається на податкову інформацію щодо невизнання податковим органом податкової декларації з ПДВ, поданої ТОВ НТЦ "Інтертехно" за грудень 2010 року.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) платник податку (покупець) має право включити сплачені ним у ціні придбаних товарів (послуг) суми податку до податкового кредиту за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті)

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції, чинній до 1 липня 2015 року).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. Тобто, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ.

Наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника ПДВ покупця на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними з метою незаконної податкової мінімізацї.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Визнаючи юридичне значення податкової накладної від 28.12.2010 № 28121, виданої позивачу продавцем товару ТОВ НТЦ "Інтертехно" у межах договору від 22.12.2010 № 2909 на поставку електротехнічного обладнання (електродвигун - 2 шт.; перетворювач частоти - 2 шт.; комплект запасних частин до електрообладнання), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що достовірність інформації щодо операцій з поставки, зафіксованої в цій податковій накладній, підтверджується іншими доказами у справі, а саме: специфікацією зведених цін на обладнання; платіжним дорученням про попередню оплату вартості придбаного товару від 28.12.2010 № 9628 у сумі 2 646 120,61 грн.; видатковою накладною на товар від 17.05.2011 № 71 на суму 2 646 120,61 грн.; транспортною накладною від 18.05.2011; даними бухгалтерського обліку про оприбуткування ПАТ "Волинь- Цемент" придбаного обладнання.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку доказів, наданих позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій із ТОВ НТЦ "Інтертехно", встановили факт поставки обладнання від цього постачальника на адресу позивача, та з огляду на те, що зі змісту пункту 200.4 ст. 200 ПК бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, фактично сплачена отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.01.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев