Справа № 809/1116/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 876/6989/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року у справі № 809/1116/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення за № від 17.11.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

17.03.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» звернулося до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення за № від 17.11.2014 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач протиправно, в порушення положень статтей 187, 198 Податкового кодексу України необґрунтовано та безпідставно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення за № від 17.11.2014 року, якими зменшив розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2014 року на 80 984 гривні, вважає, що у вказаний звітний період набув права на формування від'ємного значення податку на додану вартість за рахунок сплачених сум податку на додану вартість при експорті власної продукції, щодо якої здійснено митне оформлення реімпорту.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що зазначена постанова суду ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права, обставини, що мають значення для справи. Які суд першої інстанції вважає встановленими, недоведені, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ТЗоВ «Консервний завод «Консерваторія» є юридичною особою, здійснює господарську діяльність на підставі статуту, зареєстрований рішенням 12.06.2007 року, взятий на податковий облік 13.06.2007 року, зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва №200048526 від 25.05.2012 року.

30.05.2013 року позивачем укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс» (Російська Федерація) укладено договір поставки за №30/05, предметом якого є виготовлення позивачем плодово-овочевої консервації та її поставка в тарі та пакувальних матеріалах, з визнанням права покупця (товариства з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс») на товарний знак, загальна сума договору складає 50 мільйонів російських рублів (а.с.70-83).

04.08.2014 року на виконання умов вказаного зовнішньоекономічного контракту позивачем поставлено та поміщено у митний режим експорту плодово-овочеву консервацію (а.с.84-97).

28.07.2014 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс» (Російська Федерація) укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №30/5 від 30.05.2013 року, за умовами якої у зв'язку із прийняттям Федеральною службою по нагляду в сфері захисту прав споживачів і благополуччя людини Російської Федерації 28.07.2014 року офіційного документа про зупинення ввезення на територію Російської Федерації консервованої української плодово-овочевої продукції, сторони визнали настання з 28.07.2014 року форс-мажорних обставин, позивач зобов'язався прийняти не поставлену продукцію покупцю, а останній звільнявся від зобов'язань з прийняття та оплати цієї продукції (а.с.98).

19.08.2014 року позивачем, згідно вантажно-митних декларацій №206020000/2014/002580 та №206020000/2014/002581 поміщено в митний режим реімпорту товари, які було експортовано 04.08.2014 року товариству з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс» (Російська Федерація) та одночасно сплачено податок на додану вартість при реімпорті товарів в розмірі 82 300 гривень (а.с.99-104).

Позивачем суму податку на додану вартість, сплачену митним органам при реімпорті товару в розмірі 82 300 гривень віднесено до податкового кредиту за серпень 2014 року.

Відповідачем, 17.11.2014 року за наслідками проведеної перевірки позивача винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 80 984 гривні (а.с.28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того, що судом першої інстацнії не встановлено, а позивачем не доведено можливості та наміру позивача в подальшому використанні реімпортованого товару в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, як наслідок, у позивача відсутнє право на включення сум податку на додану вартість в розмірі 82 300 гривень, сплаченого при реімпорті згідно вантажно-митних декларацій №206020000/2014/002580 та №206020000/2014/002581 від 19.08.2014 року до складу податкового кредиту, а податкове повідомлення-рішення за № від 17.11.2014 року є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 71 Митного кодексу України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначено цим Кодексом.

Частиною першою статті 77 Митного кодексу України визначено, що митний режим реімпорту - це митний режим, відповідно до якого товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України, випускаються у вільний обіг на митній території України зі звільненням від сплати митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 3 частини 2 статті 78 Митного кодексу України передбачає, що у митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, які були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари: а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту; б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.

Відповідно до частини другої статті 286 Митного кодексу України товари, поміщені у митний режим реімпорту, звільняються від оподаткування ввізним митом, якщо інше не передбачено законом, при дотриманні вимог та обмежень, установлених главою 14 цього Кодексу.

У разі поміщення у митний режим реімпорту товарів, які було поміщено у митний режим експорту і повернуто особі, яка їх експортувала, у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню зовнішньоекономічного договору, суми вивізного мита, сплачені при експорті цих товарів, повертаються особам, які їх сплачували, або їх правонаступникам відповідно до Митного кодексу та в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Акцизний податок і податок на додану вартість при поміщенні у митний режим реімпорту товарів, які були поміщені у митний режим експорту і повертаються особі, яка їх експортувала, справляються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 206.3 статті 206 Податкового кодексу України операції з увезення товарів у митному режимі реімпорту звільняються від оподаткування, крім операцій з увезення відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Митного кодексу України, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою, визначеною підпунктом 194.1.1 пунктом 194.1 статті 194 цього Кодексу.

Правовідносини щодо операцій позивача з реімпорту згідно вантажно-митних декларацій №206020000/2014/002580 та №206020000/2014/002581 від 19.08.2014 року регулюються пунктом 3 частини 2 статті 78 Митного кодексу України і звільняються від сплати ввізного мита та не підлягають звільненню від сплати акцизного податку та податку на додану вартість.

Згідно правил формування податкового кредиту, встановлених пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У разі повернення нерезидентом попередньо експортованого товару (реімпорту) платник податку на додану вартість має право віднести до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при його ввезенні, за умови подальшого використання такого товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на додану вартість. Якщо реімпортовані товари будуть використовуватися у неоподатковуваних операціях чи будуть використані не у господарській діяльності, то зазначені суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту не включаються.

Згідно із матеріалів справи вбачається, що реімпортований позивачем товар зберігається на складі позивача (а.с.109-110).

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 договору поставки №30/5 від 30.05.2013 року позивачем визнано виключні права на товарний знак за товариством з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс» (Російська Федерація), яким марковано реімпортовану продукцію.

Статтею 495 Цивільного кодексу України вказано, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Будь-яких додаткових угод між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Даймонд Фудс» (Російська Федерація) щодо отримання позивачем права на реалізацію реімпортованої продукції з наявними товарними знаками позивачем не укладено, також позивачем не здійснено демаркування реімпортованої продукції, її переробки чи іншого використання у виробничому процесі з метою подальшого використання у своїй господарській діяльності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення, а висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності «Консервний завод «Консерваторія» - залишити без задоволення, а постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року по справі № 809/1116/15- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2016 року.