Справа № 813/986/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. Справа № 876/6473/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТФ «Західенергоремонт» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт»26.02.2015 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 18.02.2015 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 236078,00 грн..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 18.02.2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем до перевірки не представлено розробленої проектної технічної документації на ремонт, який мав виконувати ТзОВ «Діслав», кошторису на виконання таких будівельно-ремонтних робіт та дефектного акта, який би підтверджував доцільність (необхідність) проведення будівельно-монтажних робіт. Вважає, що Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області при перевірці діяла в межах норм ПК України. Апелянт також зазначає, що згідно наданих до перевірки документів не підтверджено факту придбання товарів ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» на загальну суму 147682,15 грн. в тому числі ПДВ 24613,68 грн. у ТзОВ «Успіх ЮА», що включено до складу податкового кредиту в податковій Декларації з ПДВ за вересень 2014 року в сумі 24613,68 грн. Разом з тим, ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» не надано для перевірки документів щодо придбання ідентичних робіт/послуг що були придбані у ТзОВ «Успіх ЮА» у період вересень 2014 року від інших суб'єктів господарювання та не надано пояснення щодо доцільності придбання товарів саме у цього постачальника.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» зареєстроване Виконкомом Дрогобицької міської ради розпорядженням №204-р від 03.07.2001 року, свідоцтво про державну реєстрацію АОО №450010 від 03.07.2001 року за №0000113 та взято на податковий облік в органах державної податкової служби 27.07.2001 року за №2559, станом на день підписання акта перевірки перебуває на обліку в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

У періоді, який перевірявся, суб'єкт господарювання був платником: податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів найманих працівників. У періоді, за який проводилася перевірка, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.09.2001 року за №18252899, виданого ДПІ у Дрогобицькому районі, індивідуальний податковий номер - 95, був зареєстрований платником ПДВ з 06.09.2001 року по теперішній час.

Види діяльності ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт»: виробництво радіаторів та котлів центрального опалення; виробництво парових котлів; ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; установлення та монтаж машин і устаткування; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші спеціалізовані будівельні роботи; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними обладнанням.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 26.01.2015 року за №39/22-10, виданого Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області Федуняк Оксана Михайлівна, згідно із п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20., п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, та наказу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області №37 від 26.01.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» з питань дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Діслав» () та у Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» за вересень 2014 року товарів (робіт, послуг) та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності.

За результатами перевірки складено акт від 05.02.2015 року №2/2210/31505804 (далі - акт перевірки) (а.с.11-37), яким встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижена сума, що підлягає сплаті до бюджету по податку на додану вартість на 157385,00 грн., в тому числі а розрізі періодів: за вересень 2014 року на 157385,00 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ТзОВ «Діслав» та ТзОВ «Успіх ЮА».

Під час перевірки використаний акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №1758/26-59-22-08/38517072 від 08.12.2014 «Про результат документальної позапланової перевірки ТзОВ «Фінпромгруп «Діоніка» у контрагентів продавців, та операції з продажу цих товарів контрагентам-продавцям за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року».

На підставі акта перевірки від 05.02.2015 року №2/2210/31505804 податковий орган 18.02.2015 року прийняв податкове повідомлення - рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 236078,00 грн.( а.с.10).

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомлення - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення від 18.02.2015 року за №.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи ( на паперових і машино зчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити, як: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Як видно з матеріалів справи, між ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (замовник) та ТзОВ «Діслав» (виконавець) укладено договори виконання робіт №7/08/14, №8/08/14 відповідно до умов якого виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботу, а замовник прийняти виконану роботу та оплатити її. Ціна робіт, які доручаються виконавцю згідно цього договору визначається згідно додатків до угоди (договірна ціна), що є невід'ємною частиною угоди. У разі необхідності зміни вартості робіт, виконавець зобов'язаний письмово повідомити про це замовника протягом двох днів з моменту виникнення такої необхідності. Розрахунки здійснюються безготівково, шляхом перерахування замовником встановленої ціни робіт на поточний рахунок виконавця. (а.с.38-39, 40-41).

Договори підписані сторонами та скріплені печаткою. Реальність господарських операцій підтверджується первинними документами: - акти приймання виконаних будівельних робіт №1 за вересень 2014 року(а.с.42-44), №2 за вересень 2014 року(а.с.48-49), №3 за вересень 2014 року(а.с.53-55); - договірні ціни на будівництво капітальний ремонт системи водопостачання та водовідведення будівлі гуртожитку і заміна санітарних вузлів Дрогобицького професійного політехнічного ліцею, що здійснюється в 2014 році(а.с.45), на будівництво Стебницького професійного ліцею, що здійснюється в 2014 році(а.с.51), на будівництво виготовлення кубів повітропідігрівача котла БКЗ-220-100Гц, що здійснюється в 2014 році(а.с.57); - довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2014 року(а.с.46,50,56); - податкові накладні №260 від 08.09.2014 року на загальну суму 56505,60 грн. (а.с.47), №259 від 09.09.2014 року на загальну суму 29 334,74 грн. (а.с.52), №258 від 30.09.2014 року (а.с.58).

Також судом встановлено, що 28.08.2014 року між ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (виконавець) та Стебницьким професійним ліцеєм (замовник) укладено договір підряду №43/08, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботу, а замовник прийняти виконану роботу та оплатити її. Ціна робіт, які доручаються виконавцю згідно цього договору складає 66059,77 грн. і визначається актами прийому-передачі виконаних ремонтних робіт, та є невід'ємними частинами. У разі необхідності зміни вартості робіт, виконавець зобов'язаний письмово повідомити про це замовника протягом двох днів з моменту виникнення такої необхідності. Розрахунки здійснюються безготівково, шляхом перерахування замовником встановленої ціни робіт на поточний рахунок виконавця. (а.с.59-60).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до закону з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, підтверджують наступні первинні документи: - акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за вересень 2014 року(а.с.61-63); -податкова накладна №3 від 19.09.2014 року на загальну суму 66059,77 грн. (а.с.64).

Судом встановлено, що 05.06.2014 року між ПП «Теплотехніка» (підрядник) та ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (субпідрядник) укладено договір субпідряду №7-ЧКспд, відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується за завданням підрядника виконати на власний ризик своїми залученими силами роботи, а замовник прийняти виконану роботу та оплатити її. Ціна цього договору без урахування вартості матеріалів і обладнання складає 1250000,00 грн. Ціна цього договору є твердою та складається на підставі кошторису (а.с.65-67).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, підтверджують наступні первинні документи: - акти приймання виконаних будівельних робіт №1 за вересень 2014 року(а.с.68-75), робіт №1 за жовтень 2014 року(а.с.78-80); - довідки про вартість виконаних робіт та витрати за вересень 2014 року(а.с.76), за жовтень 2014 року(а.с.81) ; - податкові накладні №9 від 30.09.2014 року на загальну суму 649785,83 грн. (а.с.77), №6 від 31.10.2014 року на загальну суму 98121,32 грн. (а.с.82).

Також, 27.05.2014 року між Дрогобицьким професійним політехнічним ліцеєм (замовник) та ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (виконавець) укладено договір підряду №12/14, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботу, а замовник прийняти виконану роботу та оплатити її. Ціна робіт, які доручаються виконавцю згідно цього договору складає 194063,80 грн. У разі необхідності зміни вартості робіт, виконавець зобов'язаний письмово повідомити про це замовника протягом двох днів з моменту виникнення такої необхідності. Розрахунки здійснюються безготівково, шляхом перерахування замовником встановленої ціни робіт на поточний рахунок виконавця. (а.с.83-84).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, підтверджують наступні первинні документи: - акт приймання виконаних будівельних робіт №2 за вересень 2014 року(а.с.85-89); - довідка про вартість виконаних робіт та витрати за вересень 2014 року(а.с.90) (а.с.90) ; - податкові накладні №5 від 27.08.2014 року на загальну суму 25000,00 грн. (а.с.91), №6 від 28.08.2014 року на загальну суму 20000,00 грн. (а.с.92), №6 від 24.09.2014 року на загальну суму 105000,00 грн. (а.с.93).

09.09.2014 року між ТзОВ «Технобудцентр» (підрядник) та ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (субпідрядник) укладено договір субпідряду №11-ЧКпд, відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується за завданням підрядника виконати на власний ризик своїми залученими силами роботи, а замовник прийняти виконану роботу та оплатити її. Ціна цього договору без урахування вартості матеріалів і обладнання складає 1009000,00 грн. Ціна цього договору є твердою та складається на підставі кошторису (а.с.94-97).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, підтверджують наступні первинні документи: - акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2014 року(а.с.98-102); - довідка про вартість виконаних робіт та витрати за жовтень 2014 року(а.с.103); - податкові накладні №4 від 19.09.2014 року на загальну суму 100000,00грн. (а.с.104), №5 від 24.09.2014 року на загальну суму 100000,00 грн. (а.с.105), №5 від 31.10.2014 року на загальну суму 557125,90 грн. (а.с.106), №2 від 03.10.2014 року на загальну суму 102891,80 грн. (а.с.107).

26.08.2014 року між ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (постачальник) та ТзОВ «Кробат Україна» (покупець) укладено договір поставки №28/08, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти товар та оплатити його. Оплата товару здійснюються покупцем після отримання рахунка-фактури, виданого продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передплати(а.с.108).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Реальність виконання умов договору, підтверджують наступні первинні документи: - акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року(а.с.109-115); - довідка про вартість виконаних робіт та витрати за грудень 2014 року(а.с.116); - податкова накладна №1 від 08.09.2014 року на загальну суму 49500,00 грн. (а.с.117).

Судом також встановлено, що 25.08.2014 року між ТзОВ «Успіх ЮА» (продавець) та ТзОВ «ВТФ «Західенергоремонт» (покупець) укладено договір поставки №252, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар, по ціні згідно додатків до даного договору. Товари поставляються на умовах само вивозу, в окремих випадках можлива доставка транспортом продавця, що в кожному окремому додатку обумовлюється окремо. Оплата за отриманий покупцем товар проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (а.с.118).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Виконання вказаного договору, підтверджують наступні первинні документи: - товарно-транспортна накладна серія ТТН-15 №00001643 від 08.08.2014 року на автомобіль КІА ВС 2494 ЕС (а.с.119); -податкові накладні №608 від 01.09.2014 року на загальну суму 49133,21 грн. (а.с.120-121), №609 від 02.09.2014 року на загальну суму 30492,14 грн. (а.с.122), №610 від 04.09.2014 року на загальну суму 49500,00 грн. (а.с.123), №611 від 08.09.2014 року на загальну суму 18 556,80 грн. (а.с.124); - видаткові накладні №РН-0000608 від 01.09.2014 року на загальну суму 49133,21 грн. (а.с.125-126), №РН-0000609 від 02.09.2014 року на загальну суму 25410,12 грн. (а.с.127), №РН-0000610 від 04.09.2014 року на загальну суму 49500,00 грн. (а.с.128), №РН-0000611 від 08.09.2014 року на загальну суму 18556,80 грн. (а.с.129); - журнали обліку і відомості по рахунку 361 розрахунки з вітчизняними покупцями за період з 01.01.2014 року по 25.02.2015 року (а.с.130), за 2014 рік (а.с.131-136); - платіжні доручення (а.с.137-151).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вищезазначені договори не скасовані сторонами та не визнані недійсними в судовому порядку, а тому є дійсними.

Також позивачем долучено до матеріалів справи та були досліджені судом у судовому засіданні розроблена проектна технічна документація на ремонтні роботи.

Виходячи з вищенаведеного, що не спростовано податковим органом. судом першої інстанції правильно встановлено, що долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості та відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт придбання послуг, також належно оформлені.

Таким чином, надані позивачем докази суд приймає до уваги, як такі, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами.

Доводи відповідача про те, що ненастання реальних правових наслідків за вищевказаними господарськими операціями також підтверджується висновками ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №1758/26-59-22-08/38517072 від 08.12.2014 «Про результат документальної позапланової перевірки ТзОВ «Фінпромгруп «Діоніка» у контрагентів продавців, та операції з продажу цих товарів контрагентам-продавцям за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року», то такі колегія суддів вважає помилковими та не бере до уваги, оскільки законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит та формування валових витрат від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту і відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що представлені позивачем суду докази свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають:собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому п. 138.6 вказаної норми Кодексу передбачено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Колегія судів не бере до уваги, посилання відповідача на те, що у товарно-транспортній накладній не вказано на підставі якої довіреності здійснено відпуск товару, не вказано супровідні документи на вантаж, не вказано які документи слідують з вантажем, не вказано про кількість навантаженого та розвантаженого товару, час коли здійснювалося навантаження та розвантаження товару, не ідентифіковано прізвища осіб відповідальних за навантаження та розвантаженого товару, не вказано дати навантаження та дати отримання товару, що посвідчують рух товару від контрагента та позивача та підтверджують факт реальності поставки товару з покликанням на Наказ Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року.

При цьому судова колегія зазначає, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Разом з тим, податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну як обов'язковий безумовний доказ реальності здійснених господарських операцій. Натомість оцінка таких операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу здійснених операцій, з урахуванням особливостей їх суті та змісту

Вищевказане підтверджується і судовою практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, у справах К/9991/67732/12 від 04.12.2014 року, К/800/59003/13 від 10.02.2015 року, К/800/65779/14 від 31.03.2015 року, К/800/25915/13 від 01.04.2015 року, К/800/29742/13 від 09.04.2015 року та інших.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №813/986/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 22.03.2016 року.