Справа № 431/4094/15-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Колядова В.Ю.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року справа №431/4094/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 16 лютого 2016 року у справі №431/4094/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області (далі - УСЗН Старобільської РДА) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, задоволено, а саме: визнано неправомірними дії УСЗН Старобільської РДА; стягнуто з УСЗН Старобільської РДА на користь ОСОБА_2 4782 грн недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік (а.с. 77-78).

Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, у зв'язку з чим просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 82-83).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні за матеріалами, наявними у справі.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, вивчила доводи апеляційної скарги з врахуванням письмових заперечень представника позивача, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 3 групи інвалідності, у зв'язку з захворюванням, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач знаходиться на обліку відповідача та користується правами та пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 6-7).

27 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання довідки із зазначенням коли, в якому розмірі і на підставі якого нормативно-правового документа йому було нарахована і виплачена допомога на оздоровлення за 2014 рік (а.с. 8).

Листом від 28.08.2015 року №01-10/1701 відповідач повідомив позивача, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами) виплату допомоги на оздоровлення, категорії громадян зазначеній у зверненні, не передбачено. Проте пунктом 1 абз. 4 постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 3-ї групи щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення в розмірі - 90 гривень.

На підставі цього положення постанови КМУ УСЗН Старобільської РДА на рахунок позивачу перераховано кошти в сумі 399,00 грн., в тому числі 90,00 грн. щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік та 309 грн. - компенсація на продукти

харчування за вересень місяць 2014 року (а.с. 9).

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що обчислення та виплата допомоги на оздоровлення не у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України є протиправним, виходячи з наступного.

З 16 січня 2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким визначено принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зазначеним вище Законом не встановлювався на 2014 рік інший розмір допомоги на оздоровлення, ніж у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а норми Законів про Державний бюджет діяли лише у 2011, 2012 та 2013 роках, спірні правовідносини з січня 2014 р. регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а положення Постанов КМ України в тій частині, в якій вони суперечать вказаному вище закону, застосовуватися не можуть.

Частиною 4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії інвалідності у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

За приписами ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що при призначенні позивачу допомоги на оздоровлення слід керуватися саме нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», відповідно до яких допомога на оздоровлення призначена позивачу у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки іншого розміру допомоги на оздоровлення у 2014 році (на час призначення позивачу допомоги), Кабінет Міністрів України не встановлював.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95,частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 116,частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року № 3 - рп/2012 встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно - правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Проте, на час призначення позивачеві допомоги на оздоровлення за 2014 рік, Кабінет Міністрів України не приймав відповідної постанови щодо порядку та розміру виплати такої допомоги у 2014 році, а тому відповідач повинен був керуватися вимогами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зі змісту вимог частини другої статті 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік застосуванню підлягає не постанова Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а норми статей 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.197 ч.1 п.2, ст.198 ч.1 п.1, ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 16 лютого 2016 року у справі №431/4094/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: А.В. Гайдар

Р.Ф. Ханова