Справа № 809/3338/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/11708/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника відповідача Григоровського З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Долинської міської ради Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Долинської міської ради Івано-Франківської області, відділу Держземагентства в Долинському районі про визнання недійсним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Долинської міської ради Івано-Франківської області, відділу Держземагенства в Долинському районі Івано-Франківської області, в якому з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати припис від 23.07.2015 року про демонтаж тимчасової споруди (дерев'яної альтанки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою від 04 листопада 2015 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Долинська міська рада подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд, прийнявши до розгляду справу за позовом ОСОБА_2 до Долинської міської ради та вирішивши її по суті, порушив правила предметної підсудності адміністративних справ, оскільки відповідно до вимог статті 18 КАС України дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Всупереч вимогам ст. 137 КАС України суд розглянув справу за наявними матеріалами в справі, надані однією стороною, зміненими позовними вимогами та наданими на їх обґрунтування матеріалами, про які відповідачу не було відомо та не могло бути відомо, що в подальшому призвело до неправильного вирішення справи, порушення прав сторони яка бере участь у справі гарантованих ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність у Нафтогазовидобувного управління ,,Долинанафтогаз" Державного акту на право користування земельною ділянкою № 55 від 05.04.1997 року, на якій ФОП ОСОБА_2 розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності. Рішенням Долинської міської ради № 851-22/2004 від 14 грудня 2004року за результатами розгляду клопотання НГВУ ,,Долинанафтогаз" ВАТ ,,Укрнафта" припинено його право постійного користування земельними ділянками на території Долинської міської ради, а державні акти на право постійного користування, включаючи акт № 55 від 05.04.1997року, визнані такими, що втратили чинність.

З огляду на викладене відповідач вважає оскаржений позивачем припис правомірним, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явилась, що у відповідності до приписів ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 01 липня 2013 року між Нафтогазовидобувним управлінням ,,Долинанафтогаз" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір суборенди земельної ділянки за № 684/13-ОР. Предметом договору суборенди була земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,08 га., для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, організації виносної торгівлі, та іншого обладнання (дитячих розваг) з метою організації дозвілля в м.Долина. Вказана земельна ділянка була передана ФОП ОСОБА_2 згідно акту приймання передачі від 01.07.2013 року.

16.08.2013 року Долинська міська рада прийняла рішення за № 155, яким дозволила ФОП ОСОБА_2 встановити тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності на суборендованій земельній ділянці відповідно до схеми прив'язки до АДРЕСА_1 для організації і проведення сезонної торгівлі та дитячих розваг терміном до 01.10.2013 року.

ФОП ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці встановила тимчасову споруду, в якій надаються послуги торгівлі та розваг.

У зв'язку із закінченням 01 жовтня 2013 року терміну дії договору суборенди земельної ділянки, позивач листом від 27.09.2013 року звернулась до Долинської міської ради про продовження дії договору оренди земельної ділянки. До листа долучила лист Нафтогазовидобувного управління ,,Долинанафтогаз" про те, що вони не заперечують на передачу в суборенду позивачу частини земельної ділянки.

Оскільки міська рада не вирішувала вказане клопотання, позивач звернулась до суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 січня 2014 року у справі № 809/3434/13-а, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 року, ухвалено визнати поновленим договір суборенди земельної ділянки площею 0,08 га по АДРЕСА_1, укладений між ФОП ОСОБА_2 та структурною одиницею Нафтогазовидобувного управління ,,Долинанафтогаз" на строк до 15.07.2015 року на умовах договору суборенди від 01.07.2013 року. Також суд зобов'язав міського голову м. Долини протягом 10 днів продовжити дозвіл ФОП ОСОБА_2 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на суборендованій земельній ділянці відповідно до схеми прив'язки по АДРЕСА_1 для організації і проведення сезонної торгівлі та дитячих розваг до 15.07.2015 року.

На виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 січня 2014 року сторони 29 травня 2014 року уклали додаткову угоду №1 до договору суборенди земельної ділянки № 684/13-ОР від 01.07.2013 р., якою встановлено термін дії договору суборенди не більше ніж термін дії договору оренди № 2/3-3/69-ОР/961/05-ОР, та діє з моменту підписання акту приймання-передачі і до 15.07.2015 р..

15.07.2015 року закінчився договір оренди земельної ділянки № 2/3-3/69-ОР/961/05-ОР, укладений між Нафтогазовидобувним управлінням ,,Долинанафтогаз" та Долинською міською радою, а відповідно закінчився і договір суборенди земельної ділянки.

23.07.2015 р. начальник відділу інспекції Долниської міської ради Попович О.В. видав ФОП ОСОБА_2 припис про демонтаж тимчасової споруди (дерев'яної альтанки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Рішенням Долинської міської ради від 05.12.2012 року за № 895-25/2012 затверджено Порядок демонтажу та звільнення земельних ділянок від незаконного встановлених тимчасових споруд на території міста Долина, який згідно його п. 1.1 розроблений відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України ,,Про благоустрій населених пунктів", Порядку розміщення тимчасових споруд, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244.

Пунктом 2.2 зазначеного Порядку визначено, що у разі виявлення самочинно розміщених ТС без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації або з частково оформленою дозвільною документацією, відділом інспекції міської ради виноситься припис його власнику з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу цієї споруди до 5 (п'яти) робочих днів.

Відповідно до ст. 28 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту (ч.2).

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (ч.4).

Частиною 1 статті 38 цього ж Закону передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

У відповідності до частини 1 статті 376 Цивільного Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Підстави для знесення об'єкта самовільного будівництва визначені у частинах 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України.

Так, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливою або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року ,,Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року про практику застосування судами статті 376 ЦК України вказується, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що припису про знесення самочинного будівництва повинен передувати припис про усунення порушень шляхом перебудови об'єкту, приведення об'єкту у відповідність до проектної документації, отримання дозвільних документів, тощо.

Виходячи з наведеного та враховуючи приписи ч. 7 ст. 9 КАС України, якою передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), колегія суддів дійшла висновку, що до даних спірних правовідносин можливе застосування наведених вище правових позицій, які застосовуються до подібних правовідносин у випадку самовільного будівництва об'єктів нерухомості.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що підставою для винесення оскарженого припису стало закінчення15.07.2015 року терміну дії договору оренди земельної ділянки за № 2/3-3/69-ОР/961/05-ОР, укладеного між Нафтогазовидобувним управлінням ,,Долинанафтогаз" та Долинською міською радою, та відповідно і договору суборенди земельної ділянки, укладеного між позивачем та управлінням, а також дозволу міської ради на розміщення тимчасової споруди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що припису про проведення демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності повинен передувати припис про усунення порушень вимог законодавства шляхом отримання відповідних дозволів та укладення договору суборенди.

Лише у випадку відмови позивача від виконання таких вимог у визначений в приписі строк або не отримання дозвільних документів та відсутності договору суборенди, відповідач вправі винести припис про демонтаж тимчасової споруди.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого припису та його скасування.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним судом.

Так, відповідно до ч.1 ст. 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

За змістом та пунктів 8, 9 ч.1 ст.3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що даний спір предметно підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Зазначення в позовній заяві другим відповідачем органу державної влади - відділу Держземагенства в Долинському районі не впливає на предметну підсудність даної справи, оскільки жодних вимог до вказаного відділу позивачем не заявлено, а тому цей орган державної влади не є відповідачем.

Суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку щодо підсудності справи окружному адміністративному суду.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Оскільки справа розглянута неповноважним судом, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Долинської міської ради Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі № 809/3338/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис начальник відділу інспекції Долинської міської ради Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року про демонтаж тимчасової споруди (дерев'яної альтанки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Постанова в повному обсязі складена 21 березня 2016 року.