Справа № 235/9991/15-а
Суддя: Клікунова А. С.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер справи 235/9991/15а
Номер провадження 2-а/235/15/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Клікунової А.С.,

при секретарі Ліпскіс О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду м. Красноармійська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, зобовязання зарахувати час відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального стажу роботи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаним адміністративним позовом, в якому просить зобовязати управління Пенсійного фонду в Кіровському районі м. Донецька зарахувати до загального трудового стажу час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт згідно вироку Нарсуду Кіровського району м. Донецька від 14 листопада 1986 року за місцем роботи на виробничому обєднанні «Донецьквугілля» шахта «Кіровська» з 9 березня 1987 року по 27 квітня 1988 року включно.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 5 червня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька про призначення пенсії за віком згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням відповідача № 3986 від 13 червня 2014 року в призначенні пенсії відмовлено, в звязку з відсутністю необхідного пільгового та загального стажу роботи. До загального та пільгового стажу роботи позивача не було включено період відбування виправних робіт з 09.03.1987 року по 27.04.1988 року. Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні йому пенсії з причини не зарахування до загального трудового стажу вищевказаного періоду відбуття кримінального покарання в вигляді виправних робіт суперечить нормам Конституції України та законам України, порушує його конституційне право на соціальне забезпечення. За захистом прав позивач звернувся до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, заявляє клопотання проводити розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька в Донецькій області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, тому суд у відповідності зі ст. 128 ч. 4 КАС Украйни визнав можливим розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин і відповідно до ст. 122 КАС України суд визнав можливим розглянути справу без участі сторін та на підставі доказів, наданих у справі в порядку письмового провадження.

В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання, згідно ст. 40 КАС України, не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням управління ПФ України в Кіровському районі м. Донецька № 3986 від 13 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_1І в призначенні пенсії за ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в звязку з відсутністю необхідного пільгового та загального стажу роботи.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи вказане, суд перевіряє дотримання відповідачем цих правових норм при прийнятті оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12 знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст. 13-14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. При цьому, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам. З оскаржуваного рішення вбачається, що управлінням ПФ України в Кіровському районі м. Донецька визначено страховий стаж ОСОБА_1 19 років 5 місяців 16 днів, пільговий стаж за Списком № 1 5 років 21 день, період служби в армії, який зараховується до пільгового стажу 2 роки 2 місяці 21 день. До загального та пільгового стажу роботи відповідачем не було зараховано період виправних робіт з 09.03.1987 р. по 27.04.1988 р. Таку відмову в зарахуванні часу відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального стажу роботи суд вважає незаконною.

Вироком Народного суду Кіровського району м. Донецька від 14 листопада 1986 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 140 КК УРСР з призначенням покарання в вигляді виправних робіт на два роки з утриманням щомісячно 20 % з заробітної плати на користь держави. Призначене покарання ОСОБА_1 відбув за місцем роботи на виробничому обєднанні «Донецьквугілля» шахта «Кіровська». Згідно до ст. 103 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 України, який діяв до 01.01.2004 року (на час відбуття покарання позивачем, тобто на час виникнення правовідносин) час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис в його трудовій книжці. Крім того, п. 2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерством праці України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року передбачено, що до трудових книжок осіб, які відбули виправні роботи без позбавлення волі, власник або уповноважений ним орган підприємства за місцем роботи вносить запис про те, що час роботи у цей період не зараховується до загального та безперервного трудового стажу. В трудовій книжці позивача мається запис за № 11 про те, що час роботи з 9 березня 1987 року по 27 квітня 1988 року не заліковується до загального і непереривного трудового стажу.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 95 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 України, який діяв до 01.01.2004 року (на час відбуття покарання позивачем, тобто на час виникнення правовідносин) час відбуття покарання у вигляді виправних робіт міг бути зарахований судом до загального трудового стажу засудженого. Згідно з статтею 8 цього ж Кодексу особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі несуть обов'язки і користуються правами, встановленими законодавством України, з обмеженнями, що передбачені законодавством для засуджених, а також випливають з вироку суду і режиму, встановленого ВТК України для відбування покарання даного виду. Вказане свідчить про те, що не включення автоматично часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу і можливість такого зарахування за рішенням суду являлося для позивача умовами відбуття покарання. З матеріалів справи вбачається, що запис за п. 11 від 12.04.1988 р. в трудовій книжці позивача про не включення часу роботи з 09.03.1987 року по 27.04.1988 року (період відбуття виправних робіт) до загального непереривного стажу роботи слід рахувати недійною на підставі рішення Кіровського народного суду м. Донецька від 11.02.1991 року. Вказане підтверджено відповідним написом в трудовій книжці позивача, здійсненим на розвороті сторінок 8-9 та завірений печаткою виробничого обєднання «Донецьквугілля» шахта «Кіровська». Разом з тим, відповідачем управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька не були враховані вказані обставини, та більш того в основу оскаржуваного рішення № 3986 від 13.06.2014 року покладено саме запис № 11 в трудовій книжці позивача про неврахування періоду роботи з 09.03.1987 року по 27.04.1988 року до загального стажу роботи.

Не звернуто відповідачем увагу на положення ст. 58 Конституції України, за нормою якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують чи відміняють відповідальність особи. Так, норма ст. 95 ВТК України від 23.12.1970 року, яким регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт втратила чинність на підставі прийняття та набрання чинності з 1 січня 2004 року Кримінально-виконавчим кодексом України. Частиною третьою статті 42 КВК України встановлено, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. В звязку з прийняттям КВК України на підставі Закону України від 20.01.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» скасована стаття 414-1 КПК України (в редакції 1960 р.), якою передбачалося порядок розгляду клопотань про включення часу відбування виправних робіт до загального трудового стажу. При цьому, п. 3 Прикінцевих положень КВК України визначено, що Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність з цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить даному Кодексу. Таким чином, з часу набрання чинності КВК України не має необхідності у судовому порядку вирішувати питання про включення часу виправних робіт до загального трудового стажу, оскільки це питання підлягає автоматичному вирішенню в силу прямої дії цієї правової норми.

Крім того, суд вказує, що згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», на підставі постанови правління Пенсійного фонду України № 9-1 від 12.05.2015 року здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25. Судові виклики направлені за вказаною адресою проігноровано, відповідачем не реалізовано своїх процесуальних прав доводити правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення ані в спосіб особистої участі представника відповідача в судових засіданнях, ані шляхом направлення на адресу суду будь-яким зручним способом (поштовим, факсимільним, електронним звязком) заперечень, заяв, клопотань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 доведено неправомірність відмови управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька щодо не зарахування часу з 09.03.1987 р. по 27.04.1988 р. відбування покарання не повязаного з позбавленням волі у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, тому захист його порушеного права підлягає здійсненню судом.

На підставі вищевикладеного, ст. 58 Конституції України, ст. 95 ВТК України від 23.12.1970 р., ч. 3 ст. 42 КВК України, керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 123-124, 126, 130, 133-135, 138-140, 154, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, зобовязання зарахувати часу відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального стажу роботи задовольнити.

Зобовязати управління Пенсійного фонду в Кіровському району м. Донецька зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт згідно вироку Нарсуду Кіровського районі м. Донецька від 14 листопада 1986 року за місцем роботи на виробничому обєднанні «Донецьквугілля» шахта «Кіровська» з 9 березня 1987 року по 27 квітня 1988 року включно.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя