Справа № 360/161/16-а
Суддя: Міланіч А. М.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 360/161/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.,

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року її син ОСОБА_2, який працював техніком відділу будівництва та розвитку лінійних споруд ТОВ «Інтер-телеком», під час виконання своїх службових обов'язків був уражений електричним струмом, внаслідок чого помер.

8 грудня 2015 року вона (позивачка) отримала акти форми Н-5 і Н-1, затверджені 20 листопада 2015 року, які вказують на те, що даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом.

Оскільки до нещасного випадку вони з сином проживали разом однією сім'єю та вона є непрацюючим пенсіонером, то вона (позивачка) звернулась до відповідача із заявою про виплату їй одноразової допомоги на сім'ю та щомісячних страхових виплат непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні померлого.

Однак, відповідач листом від 31 грудня 2015 року повідомив її про відмову у виплаті щомісячних платежів на тій підставі, що вона не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У виплаті одноразової допомоги їй також відмовлено через відсутність інформації про спільне проживання однією сім'єю.

Вважала такі дії відповідача неправомірними, так як вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи і їй призначена пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з квітня 2015 року припинила свою підприємницьку діяльність та є непрацюючим пенсіонером, а з сином проживала однією сім'єю за місцем їх реєстрації по вул.Центральній (Леніна), 425-б, кв.100 в смт.Бородянка Київської області з 1984 року.

Крім того, відповідач нарахував їй на відшкодування витрат на поховання 1720 грн. при тому, що вона здавала документи, які підтверджують витрати в сумі 11 234 грн.

Тому просила визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві неправомірними та зобов»язати відповідача призначити їй та виплатити одноразову допомогу на сім'ю в зв'язку зі смертю сина, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме, 121 800 грн., одноразову допомогу у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме, 24 360 грн., призначити та виплачувати щомісячні страхові виплати як особі, яка перебувала на утриманні померлого, та витрати на поховання у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3 позов підтримали і викладене підтвердили.

Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві свого представника в судове засідання не направив, про місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року син позивачки ОСОБА_2, який працював техніком відділу будівництва та розвитку лінійних споруд ТОВ «Інтер-телеком», під час виконання своїх службових обов'язків був уражений електричним струмом, внаслідок чого помер (8-24,27-30,45).

Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, затверджених 20 листопада 2015 року, нещасний випадок, який стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року з ОСОБА_2, пов'язаний з виробництвом (а.с.8-24).

Позивачка звернулася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві із заявою про виплату їй одноразових допомог та щомісячних страхових виплат в зв'язку зі смертю сина, однак, відповідач листом від 31 грудня 2015 року фактично відмовив їй в цьому, посилаючись на те, що вона не належить до кола осіб, які мають право на отримання щомісячних виплат, так як не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та нею не надано документів про спільне проживання з сином однією сім'єю (а.с.25).

Відповідно до ч.1,2 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють.

Відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними певного віку.

Як вбачається з копії паспорту позивачки, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року та має повних 52 роки (а.с.7).

За таких обставин суд вважає, що позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так як не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона вже отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п'ять років відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки виплата страхових виплат такій категорії осіб не передбачена ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Крім того, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування позивачки на утриманні померлого сина.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.36,38) та що визнається позивачкою, до травня 2015 року вона працювала та займалась підприємницькою діяльність, а з травня 2015 року отримує пенсію, тобто, мала власні доходи.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено позивачці в призначенні щомісячних страхових виплат, а тому в цій частині в позові необхідно відмовити.

Також відповідно до ч.6 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до ч.2,4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.7,32,52-53) та що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, син позивачки ОСОБА_2 за рішенням Бородянського районного суду від 3 грудня 2013 року розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_8 та з того часу постійно до дня смерті проживав однією сім'єю разом з позивачкою в квартирі АДРЕСА_1 де вони й були зареєстровані: позивачка - з 1983 року, а її син з 1984 року. Вони разом вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Оскільки син позивачки помер внаслідок нещасного випадку на виробництві і вони з позивачкою до його смерті проживали однією сім'єю, то суд вважає, що позивачка має право на отримання від відповідача одноразової допомоги як член сім'ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що становить 121 800 грн. (1218 грн. х 100).

В частині вимог щодо виплати позивачці одноразової допомоги, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, суд визнає за необхідне в позові відмовити з тих же підстав ненадання суду доказів перебування позивачки на утриманні померлого сина.

Відповідно до ч 7 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4,6 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 р. N 826, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Розмір і процедура проведення та обліку витрат на поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг встановлюються правлінням Фонду для обласних управлінь його виконавчої дирекції на диференційній основі відповідно до фінансових можливостей та місцевих умов за поданням виконавчої дирекції Фонду. При цьому проводяться витрати на: саме поховання; придбання одягу, взуття, інших предметів для похорону; організацію поминального обіду; релігійні обряди; виготовлення і встановлення пам'ятників та огорож тощо.

Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 N 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлені розміри витрат на поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - витрати на поховання) для управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно п.4,5 даної постанови витрати на поховання проводяться робочими органами виконавчої дирекції Фонду страхувальнику або сім'ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання у разі його смерті, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги проводяться тільки за наявності документів (довідок, рахунків тощо), що підтверджують відповідні витрати на день поховання, які зазнані страхувальником, сім'єю потерпілого або іншими особами, але не вище розмірів витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг для управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Якщо фактично зазнані витрати на поховання є нижчими за розміри, установлені цією постановою, то відшкодування проводиться тільки за фактичними витратами. При цьому кошти, що залишилися невикористаними на конкретний вид ритуальної послуги, не можуть бути використані на іншу ритуальну послугу.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що її витрати на поховання складають 11 234 грн., а їй нараховано на відшкодування цих витрат лише 1720 грн., однак, жодних доказів, які б підтверджували дані обставини, суду не надано.

За таких обставин, так як судом не встановлено неправомірності дій відповідача щодо відшкодування позивачці витрат на поховання, то в цій частині позову також необхідно відмовити.

Керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.3 Сімейного Кодексу України, Порядком проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 р. N 826, Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 N 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», ст. 11, 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової допомоги в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_2 протиправними.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, в розмірі 121 800 (сто двадцять одна тисяча вісімсот) гривень, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В іншій частині в позові відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Головуючий-суддяА.Міланіч