Справа № 2а/489/32/2016
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2а/489/32/2016

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - поновлення виплати пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що до травня 1994 р. вона проживала в м. Миколаєві та отримувала пенсію за віком, однак надалі вона виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим виплата пенсії відповідачем була припинена. ОСОБА_1 вважала, що такі дії УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. У встановленому законом порядку в грудні 2015 р. представник позивачки звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва щодо не поновлення їй виплати пенсії за віком; зобов'язати УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити їй виплату пенсії за віком з 01.12.2012 р. в розмірах відповідно чинного законодавства, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.12.2015 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції пенсійний орган звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зроблено посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до 1994 р. проживала за адресою: АДРЕСА_1 перебувала на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію за віком.

В 1994 р. позивачка переїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва виплату пенсії їй було припинено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати пенсії.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначене рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10-ти днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV є підставою для відновлення виплати пенсії.

Отже, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в призначенні пенсії позивачу є протиправною.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 01.12.2011 року (справа № К/9991/45723/11).

Водночас з висновком суду першої інстанції щодо перерахування та поновлення позивачці пенсії з 01.12.2012 р. колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що виниклі у зв'язку з цим спори мають вирішуватися з урахуванням норм статей 99, 100 КАС.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ.

Водночас згідно з частиною другою статті 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Як установлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 звернулась до суду 29 грудня 2015 року, а відтак перерахунок та поновлення виплати їй пенсії відповідно до вимог законодавства має здійснюватись з 29 червня 2015 року.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року, номер рішення в ЄДРСРУ 54688750, постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року, номер рішення в ЄДРСРУ 54688697.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права, а тому, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 01.12.2015 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.1, 3, 4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року у справі № 2а/489/32/2016 - скасувати в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 01.12.2015 року.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 29 червня 2015 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин