Справа № 807/202/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 876/7679/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача Крегул Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уж-Петроль» до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

ТзОВ «Уж-Петроль» 04.02.2015 року звернулося в суд з позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області в якому просить визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Уж-Петроль» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4950842,00 грн. (за основним платежем 3300561,00 грн., за штрафними санкціями - 1650281,00 грн.).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області оскаржила його в апеляційному порядку. Просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, ТзОВ «Уж-Петроль» зареєстровано за адресою: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, село Оноківці, вулиця Головна, будинок 166, код ЄДПОУ: 36908346. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 27.05.2010 року в Ужгородській ОДПІ за №102.

Ужгородська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Закарпатській області провела позапланову невиїзну документальну перевірку відносно ТОВ «Уж-Петроль», за результатами якої складено акт №2349/22-0/36908346 від 21.10.2014 року «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Уж-Петроль» () з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «Антарес» (), ТОВ «Талис Плюс» () та формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за червень-липень 2014 року». У період, за який проводилась перевірка, суб'єкт господарювання був платником: податку на прибуток, податку на додану вартість, екологічного податку, податку з доходів фізичних осіб.

Посадовими особами відповідача був прийнятий акт позапланової невиїзної документальної перевірки за №2349/22-0/36908346 від 21.10.2014 року, з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «Антарес» (), ТОВ «Талис Плюс» () та формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за червень-липень 2014 року».

06.11.2014 року було винесено податкове повідомлення-рішення №, про порушення п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2,п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-ХІV із змінами та доповненнями, п.п.5.1.6. п.5.1 ст.5 Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 року №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.09.2009 року за №805/15496, п.п.6.1.20, п.п.6.1.22 п.6.1 ст.6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 04.06.2007 року №271/121 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 04.07.2007 року за №762/14029, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ із змінами і доповненнями, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Уж-Петроль» за платежем: 14010100 податок на додану вартість на загальну суму 4 950 842,00 грн., у тому числі за штрафними санкціями - 1 650 281, 00 грн.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та її використання в межах господарської діяльності, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання в господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але не достовірних документів або сплати грошових коштів.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Окрім того, п.198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що позивачем в ході перевірки було надано Договір поставки нафтопродуктів від 01.06.2014 року №01/06-44П за умовами якого ТОВ «Талис Плюс» зобов'язувалося передати у власність позивача нафтопродукти, а позивач - прийняти і оплатити їх вартість. Аналогічний договір укладено між позивачем та ТОВ «Антарес» №ДГ-0107-58 від 01.07.2014 року. До договорів поставки нафтопродуктів були надані Додаткові угоди: - Додаткова угода №00083 до договору № 01/06-44П від 01.06.2014 року, за якою постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW- (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.06.2014 року визначені в даній Додатковій угоді види товарів на загальну суму - 18015739,92 грн., у т.ч. ПДВ 3002623,32 грн.,; - Додаткова угода №00125 до договору №ДГ-0107-58 від 01.07.2014 року, за якою постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW- (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 31.07.2014 року визначені в даній Додатковій угоді види товарів на загальну суму - 1787627,76 грн., у т.ч. ПДВ 297937 грн.

Між ТОВ «Уж-Петроль» та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес» укладено договір поставки нафтопродуктів від 01.06.2014 року №01/06-44П, договір поставки нафтопродуктів від 01.07.2014 року №ДГ-0107-58. Згідно договорів від 01.06.2014 року №01/06-44П та від 01.07.2014 року №ДГ-0107-58, постачальник (ТОВ «Талис Плюс»; ТОВ «Антарес») зобов'язується передати покупцю (ТОВ «Уж-Петроль») нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною договору; сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну та вартість товару; покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України (затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики 3281/171/578/155 від 20.05.2008 року). Для перевірки ТОВ «Уж-Петроль» надало акти приймання-передачі нафтопродуктів №00083, що складений 30.06.2014 року, та №00125, що складений 31.07.2014 року. Однак, вказані акти приймання-передачі нафтопродуктів не відповідають формі №5-НП, та для перевірки ТОВ «Уж-Петроль» не надало акти приймання-передачі нафтопродуктів за якістю за формою №14-НК, яка встановлена Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Також суд вказує, що акт приймання - передачі нафтопродуктів №00083 складений 30.06.2014 року, №00125 складений 31.07.2014 року,тоді як товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу зі складу ПАТ «Дніпронафтопродукт» на автозаправні станції складені в періоді з 01.06.2014 року по 31.06.2014 року, та з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року. Також у наданих для перевірки ТОВ «Уж-Петроль» сертифікатах відповідності зазначено, що виробником продукції є ПАТ «Укртатнафта», яке відсутнє у ланцюгу постачання паливно-мастильних матеріалів, що Ужгородська ОДПІ повідомила у листі від 01.12.2014 року №2477/8/22-0.

ТОВ «Уж-Петроль» було надано копію листа ТОВ «Талис Плюс» від 01.06.2014 року №86/06-ТП, копію листа ТОВ «Антарес» від 01.07.2014 року №125/07-А, в яких ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Антарес» повідомляло ТОВ «Уж-Петроль», що «нафтопродукти, придбані товариством згідно договору від 01.06.2014р. №01/06-44П, від 01.07.2014р. №ДГ-0107-58 знаходяться на зберігання в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищевказаних договорів. ПАТ «Дніпронафтопродукт» повідомлений про перехід права власності». Зокрема, для перевірки ТОВ «Уж-Петроль» наданий договір зберігання від 14.09.2010р. № 1409/10-10 та акти приймання-передачі нафтопродуктів від 30.06.2014р., від 31.07.2014р. по цьому договору. Однак у вищевказаних актах приймання-передачі нафтопродуктів не вказано місце їх складання. Для перевірки позивач надав договір на перевезення вантажу від 16.05.2013 року №17-6/05-13 з додатковою угодою від 16.05.2013 року, згідно якого ТОВ «Блумен ЛТД» (перевізник) бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому ТОВ «Уж-Петроль» (відправником) вантаж (згідно з транспортною накладною) з місця відправлення, яким є склади, до пункту призначення, яким є АЗС ТОВ «Уж-Петроль» і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, відправник зобов'язаний забезпечити своєчасне та повне оформлення у встановленому порядку транспортних документів і подорожніх листків.

В наданих ТОВ «Уж-Петроль» для перевірки товарно-транспортних накладних № №41548, №41549, №41554, №41561, №41558, №41564, №41575, №41567, №41590, №41587, №41585, №41586, №41592, №41607, №41603, №41618, №41611, №41612, №41608, №41625, №41626, №41620, №41635, №41640, №41641, №41642, №41637, №41638, №41650, №41652, №41656, №41658, №41659, №41668, №41671, №41675, №41677, №41678, №41701, №41704, №41706, №41716, №41713, №41714, №41720, №41721, №41719, №41731, №41723, №41737, №41741, №41739, №41755, №41745, №41746, №41762, №41766, №41771, №41772, №41769, №41776, №41786, №41784, №41782, №41792, №41804, №41806, №41801, №41809, №41810 зазначено «вантажовідправник - ТОВ «Вестен-Флус», «пункт навантаження - ТОВ «Вестен-Флус» Закарпатська», «пункт розвантаження - ТОВ «Уж-Петроль» АЗС»

ТОВ «Вестен-Флус» (листом від 15.09.2014 року №08.1.13/49) повідомило, що між ТОВ «Вестен-Флус» та ТОВ «Уж-Петроль» відсутні договори, також ТОВ «Уж-Петроль» не надало для перевірки договір, укладений між ТОВ «Уж-Петроль», ТОВ «Вестен-Флус» та ПАТ «Дніпронафтопродукт», позивач не надав первинні документи, які б свідчили про рух нафтопродуктів з м. Дніпропетровська до нафтобаз ТОВ «Вестен-Флус».

Колегія суддів звертає увагу на те, що для визначення об'єкта оподаткування ПДВ та формування податкового кредиту мають бути досліджені господарські операції, які є фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку (навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів).

Суд вважає, що наявність у позивача податкових накладних, виданих ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Антарес» не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 (далі - Інструкція), яка поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Згідно з п.5.4 Інструкції та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. №363 зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1998р. за №128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметри и общие технические требования», з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі - ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (незалежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт, відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20С відповідно до ГОСТ 3900.

Відповідно до п.6.1 вказаної Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Пункт 7.5 Інструкції передбачає, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках: з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому, третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року №271/121 затверджено Інструкцію з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.07.2007 року за №762/14029 (далі - Інструкція №271/121).

Підпункт 6.1.4 Інструкції №271/121 передбачає, що перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно вчинити ряд дій, зокрема, записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.

Згідно з п.п.6.1.18 - 6.1.20 вказаної Інструкції для визначення фактичної якості нафти та/або нафтопродукту здійснюється відбирання проб у відповідності до вимог ДСТУ 4488. За даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою №14-НК. Акт приймання нафтопродуктів за якістю за формою №14-НК підписується всіма особами, які брали участь у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю.

Відповідно до п.6.1.22 Інструкції №271/121 до акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою №14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, мають бути додані: паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні); транспортний документ (накладна, коносамент); пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості; документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю; паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів та акт відбирання проби; інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.

Таким чином, до приймання, транспортування та обліку нафтопродуктів існують додаткові вимоги, разом з тим, колегією суддів встановлено відсутність у позивача належним чином оформлених документів, які б свідчили про отримання ним від контрагентів нафтопродуктів та подальше транспортування, прийняття, облік та реалізацію у відповідності до вимог вищевказаних нормативних актів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ТОВ «Уж-Петроль» не надало ні під час проведення перевірки, ні під розгляду справи в судовому порядку угоду, укладену з ТОВ «Вестен Флус», не надало первинні документи, які б свідчили про рух нафтопродуктів з м. Дніпропетровська до нафтобаз ТОВ «Вестен-Флус», та угоди про надання додаткових послуг ТОВ «Уж-Петроль» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» щодо перевезення нафтопродуктів або інші первинні документи, які б підтверджували відшкодування витрат. Також, ТОВ «Уж-Петроль» не надало журнали реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП, акти приймання нафтопродуктів з наявністю підпису водіїв та представника одержувача чи відправника із зазначенням прізвищ та посад, в яких би зазначалося наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, не надано журналів обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП, акти матеріально-відповідальної особи про прийняті нафтопродукти, товарні книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, довіреності, що видаються уповноваженій особі для прийманні нафти та/або нафтопродуктів, актів приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою № 14-НК (як того вимагає Інструкція № 271/121), також надані сертифікати відповідності згідно з якими виробником продукції є ПАТ «Укртатнафта», разом з тим, вказане підприємство відсутнє у ланцюгу постачання паливно-мастильних матеріалів, первинні фінансово-господарські документи, надані позивачем до суду, в дійсності не доводять факту поставки позивачу товарів від вказаних контрагентів ТзОВ «Уж-Петроль».

Колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Уж-Петроль» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес» і по яких не підтверджено реальність проведення господарські операцій, а тому прийняте Ужгородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2014 року є правомірним, а в задоволенні позову слід відмовити.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 15.12.2015 року № 21-4266а15.

А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року у справі № 807/202/15 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Уж-Петроль» до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2016 року