Справа № 813/4998/14
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 876/9311/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Носа С.П.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року по справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова до публічного акціонерного товариства «Мікроприлад» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова (надалі - УПФУ у Личаківському районі м. Львова) звернулося з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Мікроприлад» (надалі - ПАТ «Мікроприлад») про стягнення заборгованості у розмірі 12878,88 грн., що виникла зі сплати призначених наукових пенсій працівникам товариства.

В обґрунтування позовних вимог покликається на вимоги ч. 5 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», а також на те, що на підставі повідомлень відповідач щомісяця до 25 числа повинен перерахувати кошти органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням. Всього борг для покриття суми витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за період з січня по червень 2014 року становить 12878,88 грн. Кошти за надісланими повідомлень на рахунок управління не надійшли.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Суд виходив з того, що науковий працівник, який має наукову ступінь і працює на посаді наукового працівника, відповідно до встановленого чинним законодавством переліку посад, але у науковій установі недержавної форми власності, яка не пройшла державної атестації, не має права на призначення пенсії наукового працівника. В матеріалах справи відсутні і позивачем не подані належні та допустимі докази в підтвердження підстав призначення наукових пенсій ОСОБА_1, ОСОБА_2 за період роботи на ВАТ «Мікроприлад» та відсутні докази державної атестації ВАТ, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи шляхом надання витягу (довідки) з Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою КМУ від 23.04.2001 року №380.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що норми ст.11 Закону України «Про наукову та науково - технічну діяльність» не встановлюють та не спростовують обов'язку підприємства відшкодовувати різницю при виплаті наукових пенсій їх колишнім працівникам. Державна атестація установ запроваджена з 01.06.1999 року, з набранням чинності Закону України «Про основи державної політики у сфері науки і науково - технічної діяльності». Разом з тим, всім працівникам ПАТ «Мікроприлад», яким призначена наукова пенсія, набули та зараховано науковий стаж ще до 01.06.1999 року. Стаж наукової роботи працівників підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а саме копіями довідок про науковий стаж, які видавались відповідачем для призначення наукової пенсії. Науковий стаж вказаними особами набуто до 1997 року на державному підприємстві, яким був Львівський завод електровимірювальних приладів у складі ВО «Мікроприлад», надалі з 13.01.1998 року перетворене у ВАТ «Мікроприлад», яке є його правонаступником. Відповідач на сьогодні не є науковою установою, однак наукова пенсія колишнім працівникам не припинялася, адже уточнюючі довідки видані відповідачем на підставі первинних документів, які підтверджували здобутий науковий стаж.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» за період роботи на ПАТ «Мікроприлад» бувшим працівникам ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідачем були видані довідки для призначення пенсій у відповідності до вказаного Закону .

Позивачем надано довідки ,видані вищезазначеним особам-пенсіонерам ПАТ «Мікроприлад» про науковий стаж, на підставі яких і призначено наукові пенсії, а також розрахунки нарахованих сум на витрати на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закон України «Про наукову і науково - технічну діяльність» , і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за січень-червень 2014 року, повідомлення про суми витрат, які направлялись відповідачу. Означені документи і розрахунки хоча і підтверджують суму нарахування, яка визначена УПФУ у Личаківському районі м.Львова , та не спростовують заперечення відповідача, про те, що ПАТ «Мікроприлад» не є науковою установою, не здійснює ні наукової, ні науково-технічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015 року по справі №К/800/52213/13 встановлено наступне.

Призначення пенсій науковим працівникам здійснюється відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність», у редакції на час виникнення спору.

Згідно з абзацом 9 статті 1 вище зазначеного Закону науковий працівник - це вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації.

Статтею 4 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» встановлено, що суб'єктами наукової і науково-технічної діяльності є: вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади III-IV рівнів акредитації, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності.

Відповідно до статті 21 цього ж Закону не рідше одного разу на п'ять років в наукових установах провадиться атестація наукових працівників з метою: оцінки рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійної підготовки наукового працівника.

Положення про атестацію наукових працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 1999 року № 1475.

Частиною 2 статті 22-1 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» встановлено, що до наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь.

Зазначена правова норма поширюється на тих працівників, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь і які працюють на посадах, не включених до зазначеного переліку.

Разом з тим, в обов'язковому порядку місцем роботи таких наукових працівників має бути наукова установа або організація (їх філіал, відділення тощо).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 4 березня 2004 року № 257 визначено, зокрема, що до наукового стажу, який дає право на призначення пенсій та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» зараховується час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, передбачених переліком, у наукових установах, організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Таким чином, положення частини 2 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» поширюються лише на працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо) і не поширюються на працівників, що працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності, які не є науковими установами або які, будучи науковими установами недержавної форми власності, не пройшли державної атестації відповідно до положень статті 11 Закону.

Дія статті 24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно акредитації, що діють відповідно до Закону України «Про вищу освіту», міжнародних наукових організацій, відкритих на території України відповідно до міжнародних договорів, установчі документи яких затверджено Кабінетом Міністрів України, а також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР.

Право на призначення пенсії відповідно до цього Закону поширюється також і на осіб, які на момент звернення за призначенням пенсії працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності та мають стаж наукової роботи, передбачений частиною 2 статті 24 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом.

Порядком фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 372, за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

Розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність», про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення.

Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність», різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації.

Таким чином, для призначення наукової пенсії необхідна атестація наукової установи, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи.

Судовим рішенням встановлено відсутніcть доказів на підтвердження державної атестації відповідача, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи шляхом надання витягу (довідки) з Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 380.

Таким чином немає підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року по справі № 813/4998/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді С.П. Нос

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 25.03.2016 року