Справа № 810/79/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 березня 2016 року справа №810/79/16
Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;
при секретарі судового засідання - Гай А.В.;
представника позивача - ОСОБА_1;
представників відповідачів- Кондратюка Д.А.; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5,
за наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_6 до Генерального прокурора України ОСОБА_7, прокурора Київської області Бондаренка Євгена Вікторовича, начальника Головного управління Національної поліції України в Київській області ОСОБА_8, начальника Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_6 , пред'явивши вимоги до Генерального прокурора України ОСОБА_7, прокурора Київської області Бондаренка Є.В., начальника Головного управління Національної поліції України в Київській області ОСОБА_8, начальника Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про визнання протиправною їхньої бездіяльності, яка виявилася у не вирішенні заяви позивача від 21.11.2015 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів прокуратури прокурорів Величка Д.С., Барановської Т.В., Роговенко М.В.; Шаповалова А.П., Пшика Р.М., Шубчика С.С., Свища А.В., Карпенка О.А., Буцана В.Ю., Соколовського В.В., Зеленюк Я.О., а також слідчого Ірпінського відділу поліції ОСОБА_10 та зобов'язання відповідачів розглянути та вирішити заяву ОСОБА_6
Постановою суду від 15.03.2016 р. вимоги позивача задоволені частково, судом визнана протиправною бездіяльність Генерального прокурора України, прокурора Київської області, начальника ГУ НП в Київській області та начальника Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області щодо не розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорів та слідчого, винних у затягуванні досудового розслідування та зобов'язано відповідачів розглянути питання щодо притягнення до відповідальності прокурорів Величка Д.С., Барановської Т.В., Роговенко М.В.; Шаповалова А.П., Пшика Р.М., Шубчика С.С., Свища А.В., Карпенка О.А., Буцана В.Ю., Соколовського В.В., Зеленюк Я.О. та слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 з прийняттям відповідних рішень.
Під час судового розгляду було встановлено наступне: 07.02.2010 р., 06.09.2010 р., 29.11.2010 р. позивачем та ОСОБА_11 до прокурора м. Ірпеня Київської області були подані заяви в порядку ст.ст.94-95,97 КПК України (в редакції 1960 р.) про вчинення злочину експертом ОСОБА_12 (фальсифікація судово-медичних висновків щодо обсягу, характеру та ступіні тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6, заподіяних йому 17.02.2008 р. міліціонерами Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області).
З лютого 2010 р. перевірка дій експерта ОСОБА_12 проводилась в прокуратурі м. Ірпеня Київської області, де внаслідок протизаконних дій посадових осіб цієї установи було прийнято 4 постанови про відмову у порушенні кримінальної справи. В подальшому всі постанови були скасовані як незаконні. Остання із вищевказаних постанов, від 22.06.2012 р., скасована ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.02.2013 р. з направленням матеріалів до прокуратури Київської області для проведення додаткової перевірки.
Після скасування 08.02.2013 р. постанови від 22.06.2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, досудове розслідування кримінального правопорушення, скоєного експертом ОСОБА_12, взагалі не проводилось, що було встановлено, зокрема, і ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6370/15-к.
В жовтні 2014 р. кримінальне провадження було передано для проведення досудового розслідування слідчому Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10, за період знаходження справи у якого здійснювалась активна протидія у проведенні розслідування: із матеріалів справи зникла велика кількість документів, безпідставно були вилучені документи, що стосувались події правопорушення та обставин його вчинення, замість них з'явились інші, щодо захищених персональних даних особи ОСОБА_12 і, невідомо з яких підстав, приєднаних до матеріалів кримінального провадження, оскільки такі документи не мали ніякого відношення до події та об'єкту правопорушення, а ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 21.11.2014 р, в частині залучення ОСОБА_6 у якості потерпілого, слідчим Богушем А.М. зухвало проігнорована, що є порушенням ст.ст. 55-56 КПК України, права ОСОБА_6 знехтувані.
Таким чином, протиправною бездіяльністю та діями слідчого Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10, які мають ознаки кримінального правопорушення, фактично свідомо укривалися протизаконні дії експерта ОСОБА_12, вчинені нею ще в лютому 2008 р.
Всі вищенаведені обставини були встановлені судовими рішенням, в тому числі і ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09.11.2015 р., які набрали законної сили.
Згідно висновків загального місцевого суду, останнім процесуальним документом, станом на 09.11.2015 р., був протокол допиту ОСОБА_12Є у якості свідка від липня 2014 р. З моменту визначення по вказаному кримінальному провадженню слідчого Богуша А.М., а саме з січня 2015 р., ні єдина процесуальна дія по справі не проводилась, що визнано і самим слідчим при допиті його у судовому засіданні Ірпінського міського суду. ОСОБА_18 бездіяльність останній пояснив тим, що, як на його думку, ухвала Ірпінського міського суду від 21.11.2014 р. його не стосувалась, а відтак і не була виконана. Такі пояснення судом відкинуті та розцінені як спосіб уникнення відповідальності за службову недбалість з урахуванням того, що з січня 2015 р. по листопад 2015 р. ним особисто не проводилось будь-яких слідчих дій, хоча в ухвалі суду від 21.11.2014 р. чітко встановлений обов'язок слідчого, безвідносно до особистості, розглянути та вирішити заяву ОСОБА_6 від 16.09.2014 р., та визнана протиправною бездіяльність органу досудового розслідування щодо не вжиття, бодай, хоч яких-небудь процесуальних заходів для вирішення заяви позивача з приводу залучення його потерпілим до участі у справі.
Отже, слідчим Богушем А.М. ухвала суду не виконана, питання про залучення ОСОБА_6 у якості потерпілого не вирішено, по справі допущена безпідставна та нічим невиправдана тяганина та недбалість.
Все вищевказане, а саме: злісне невиконання рішень суду, зухвале порушення працівниками правоохоронних органів прав людини, фальсифікація матеріалів кримінального провадження відбувалось при активному потуранні з боку працівників прокуратури - процесуальних керівників у кримінальному провадженні ОСОБА_24, ОСОБА_14; ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 на тлі повної бездіяльності слідчого Богуша А.М.
За новою редакцією КПК України, зміщуючи акцент із суто наглядової діяльності прокурора на безпосереднє керівництво процесуальною діяльністю органом досудового розслідування щодо проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на отримання (збирання) або перевірку зібраних доказів у кримінальному провадженні, новий КПК істотно посилив статус прокурора саме як сторони кримінального провадження з боку обвинувачення.
Згідно положень КПК прокурор має керувати діями органу досудового розслідування щодо проведення певних процесуальних або слідчих дій, брати участь у проведенні будь-якої процесуальної, слідчої дії або безпосередньо проводити їх. За правилами Кодексу дізнавач і слідчий перебувають у залежності від керівника органу досудового розслідування-прокурора, який зобов'язаний здійснювати різні форми контролю (нагляду) за їхньою процесуальною діяльністю. Для ефективного виконання покладеного на прокурора обовязку законодавець запровадив у кримінальний процес принципи «незмінності прокурора» і його «самостійності»- частини 1 і 2 ст. 36, ч. 2 ст. 37 КПК України. Колишній епізодичний, вибірковий прокурорський нагляд змінився безперервним процесуальним керівництвом досудовим розслідуванням, що включає не тільки нагляд прокурора за законністю, а й організацію процесу досудового розслідування, а в подальшому, за необхідності, і участь прокурора на стадіях перегляду судових рішень
З огляду на зазначене, суд звертає увагу, що фігура прокурора на стадії досудового розслідування є ключовим владним субєктом, а відтак на нього і саме на нього, в першу чергу, покладається відповідальність за своєчасне та ефективне здійснення досудового розслідування.
Суд звертає увагу, що існування вказаного явища стало можливим вже після реформування органів прокуратури та міліції, на фоні гучних заяв високопосадових осіб цих відомств про системну перебудову їхньої діяльності, рішучу боротьбу з корупцією, прагнення високих показників у роботі по розкриттю злочинів.
В подальшому, 21.11.2015 р., позивач звернувся на захист своїх прав та інтересів, в межах поданої ним заяви про не розслідування кримінального правопорушення до: Генерального прокурора України ОСОБА_7, прокурора Київської області Бондаренка Є.В., начальника ГУ МВС України у Київській області, начальника Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області з вимогою притягнення винних осіб до відповідальності у вигляді звільнення із органів прокуратури та міліції слідчого Богуша А.М. та процесуальних керівників -працівників прокуратури ОСОБА_24, ОСОБА_14; ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22
Всі адресати, до яких була скерована заява, будучи уповноваженими особами, наділеними владними, розпорядчими функціями на основі законодавства, маючи вагомий арсенал важелів впливу для швидкого, ефективного та дієвого реагування на викладені факти відвертого та зухвалого порушення закону, фактичного самоусунулись від розгляду питання, порушеного заявником ОСОБА_6 щодо притягнення винних осіб (їхніх підлеглих) до відповідальності, обмежившись наданням формальних відповідей, без вирішення заяви по суті.
Так, згідно листа Генерального прокурора від 30.11.2015 р. №04/213-р-15 заява ОСОБА_6 була направлена до прокуратури Київської області.
Листом прокуратури Київської області від 23.12.2015 р. №04/2-942 ОСОБА_6 рекомендовано звернутися до суду з посиланням на положення ст.ст.303-306 КПК України.
Листом начальника Ірпінського відділу поліції ОСОБА_9 від 10.12.2015 р. №К-46 ОСОБА_6 повідомлено, що його заява приєднана до матеріалів кримінального провадження.
У зв'язку із встановленим, суд зазначає:
відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Отже, зміст діяльності прокуратури, як державного органу, рівно як і поліції, з урахуванням приписів Основного закону, має складати захист прав, свобод та інтересів громадянина, убезпечення його від негативних наслідків протиправних дій та рішень будь-яких суб'єктів владних повноважень, незалежно від особи суб'єкта посягання. Проте, судами різних інстанцій та юрисдикцій було встановлено грубе та невиправдане порушення прав та основоположних свобод людини та громадянина працівниками як прокуратури, так і поліції про що зазначено вище.
Пунктом 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «ОСОБА_14 та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "держава зобов'язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання стандарту розслідування справи". Відмова ОСОБА_6 у кримінальному переслідуванні особи, що скоїла протизаконні дії, порушує його особисті права та може стати підставою для висновку Європейського Суду з прав людини про те, що держава Україна не виконала свої позитивні зобов'язання їх захисту.
Крім того, що посадовими особами прокуратури та міліції не виконуються гарантії держави щодо забезпечення кожній особі європейських стандартів ефективного розслідування, протиправною бездіяльністю відповідачів ОСОБА_6 був позбавлений і конституційного права на розгляд його звернення в установлені законом строки, відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", шляхом об'єктивної, вчасної перевірки викладених ним фактів та прийняття рішення згідно чинного законодавства.
Так, ОСОБА_6 у заяві від 21.11.2015 р. була заявлена вимога про вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури-Величка Д.С. ОСОБА_14; ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 за допущені порушення чинного законодавства, а саме неналежне здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та слідчого Ірпінського МВ ГУ НП України у Київській област ОСОБА_10,- за тяганину та халатність. Однак у жодній відповіді, наданій ОСОБА_6, ні один із відповідачів у справі не вирішив питання з цього приводу, що також є порушенням права особи та громадянина, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до п.10 ст.11 Закону України "Про прокуратуру" керівник регіональної прокуратури зобовязаний організувати діяльність прокуратури та виконувати інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.
Згідно із приписами Дисциплінарного статуту прокуратури України від 06.11.1991 р.-ст.ст. 9-11 Статуту, передбачений такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення, який може бути застосований до працівника як Генеральним прокурором України, так і прокурором Київської області.
Аналогічні положення містяться і в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ від 22.02.2006 р. №3460, який є чинним до прийняття та затвердження Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Так, ч.1-2 ст.12 Статуту передбачено права Міністра внутрішніх справ накладати дисциплінарні стягнення, передбачені Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах, встановлених їм Міністерством внутрішніх справ України. Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ передбачене таке стягнення як звільнення.
Відповідно до абз.5-6 ст.19 Закону України "Про звернення громадян" органи прокуратури повинні невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенню прав та інтересів громадян; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень.
За приписами абз.3 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
До обовязку прокурора Київської області належить обовязок організувати роботу прокуратури таким чином, щоб забезпечити захист прав та інтересів осіб, які звертаються до прокуратури зі скаргами на органи досудового розслідування та інших осіб та вирішити питання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, в тому числі і за неналежне виконання прокурорами своїх обовязків.
До повноважень прокурора віднесено і право на предявлення особі повідомлення про підозру у кримінальному провадженні.
Однак, як встановлено судом, прокуратурою Київської області власні обовязки не виконані, в тому числі і щодо виконання рішення апеляційного суду Київської області від 08.02.2013 р. про проведення додаткової перевірки за заявою ОСОБА_6
Щодо протиправних дій слідчого Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_10, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що останній не виконав рішення суду- ухвали Ірпінського міського суду Київської області, цей факт до речі, визнав і сам ОСОБА_10 Таким чином, в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України і цим діям повинна бути надана відповідна правова оцінка, зокрема як керівництвом МВС, так і керівництвом Національної поліції в особі її уповноважених органів. До того ж, рішенням суду встановлено, що останній допустив фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, затягування досудового розслідування та протиправну бездіяльність. Такі дії також підлягають відповідній оцінці у площині кримінальної та дисциплінарної відповідальності незалежно від того у якому статусу ОСОБА_10 їх скоїв- як слідчий міліції чи поліції.
Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Керуючись статтями 160, 165, 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
1. Окрему ухвалу направити до Генерального прокурора Шокіна Віктора Миколайовича, Міністра внутрішніх справ ОСОБА_26 для вжиття заходів реагування щодо прокурора Київської області Бондаренка Євгена Вікторовича, начальника Головного управління національної поліції України у Київській області ОСОБА_8, начальника Ірпінського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області ОСОБА_9, відповідно до повноважень наданих законодавством Генеральному прокурору України та Міністру внутрішніх справ України.
2. Повідомити Київський окружний адміністративний суд про прийняте рішення до 15 квітня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.