Справа № 820/1227/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 березня 2016 р. № 820/1227/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування картки відмови, визнання неправомірними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення № 807140000/2016/00029 від 11.03.2016р., прийнятої головним державним інспектором Харківської митниці ДФС Білаш А.О.;

- визнати неправомірними дії головного державного інспектора Харківської митниці ДФС Білаш А.О. та начальника зміни митного поста "Гоптівка" Харківської митниці ДФС Кузнєцова Вадима Вадимовича щодо відмови 11.03.2016р. у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що оскаржувані дії та рішення відповідача є незаконними, чим порушуються його права. свободи та інтереси і потребує судового захисту.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_6 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що в даному випадку митний орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.03.2016 р. головним державним інспектором Харківської митниці ДФС Білаш А.О. було відмовлено у пропуску через державний кордон України шляхом оформлення картки відмови №807140000/2016/00029 у пропуску через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення транспортного засобу Chrysler № НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, власник - громадянин США ОСОБА_1, з посиланням як на підставу - на ч. 60 ст. 4 Митного кодексу України. При цьому, у підрозділі "роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття декларації, пропуску товарів, транспортних засобів" картки відмови № 807140000/2016/00029 зазначено про таке: "необхідно вивезти за межі митної території України раніше ввезений легковий автомобіль реєстраційний номер НОМЕР_3, який був ввезений 16.01.2016 р. громадянином США ОСОБА_1, НОМЕР_1".

В своїх запереченнях відповідач підтвердив підставу для відмови 11.03.2016 р. у пропуску через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення транспортного засобу Chrysler НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, а саме: знаходження на території України іншого раніше ввезеного легкового автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_3, та обґрунтував таку підставу для відмови у пропуску через державний кордон посиланням на приписи п.60 ч.1 ст.4 МК України, положення статей 380, 381 МК України та положення Додатка C до Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої в м. Стамбулі 26 червня 1990 року, до якої держава Україна приєдналась у встановленому Законом порядку 24.03.2004 р. і яка набула чинності в Україні 22.09.2004 р. На думку відповідача, зазначені норми МК України встановлюють обмеження у кількості ввезених громадянином-нерезидентом транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а положення Додатка C до Конвенції про тимчасове ввезення 26.06.1990 р. не встановлено обмеження щодо права Договірних Сторін обумовлювати тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів) наданням митного документа та гарантії.

Також, під час судового розгляду встановлено, що при складанні зазначеної картки відмови у пропуску головним державним інспектором Білаш А.О. з технічної помилки було зазначено "Невиконання вимог частини 60 статті 4 Митного кодексу України" замість вірного "Невиконання вимог пункту 60 частини 1 статті 4 Митного кодексу України".

З наведеним вище, суд не погоджується та при вирішенні даного спору суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до п. 60 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України визначено, що транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Так, в оскаржуваній відмові митний орган послалися на той факт, що на території України в режимі тимчасово ввезення вже перебуває автомобіль, який належить позивачу - Honda № НОМЕР_3, державна реєстрація штат Флорида, США, що ним не виспорюється, який був ввезений на територію раніше, а тому в п. 60 ч. 1 ст. 4 МКУ міститься заборона на ввезення на територію України у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, з чим суд не погоджується, з огляду на наступне.

Так, в п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України терміни "ввозяться або вивозяться" використовуються у теперішньому часі, що стосується виключно транспортних засобів які ввозяться або вивозяться безпосередньо зараз, і ніяк не стосуються транспортних засобів які були завезенні раніше, або будуть завезенні в майбутньому.

Отже, безпосередньо 10.03.2016 року позивач ввозив один транспортний засіб, а саме автомобіль Chrysler № НОМЕР_2.

Крім того, питання тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів врегульовано положеннями Додатка С до вищезазначеної Конвенції, де у пунктом (f) статті 1 Конвенції термін "особа" визначає як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

Відповідно до пункту (с) статті 1 Додатка С до Конвенції термін "приватне використання" означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Статтею 5 Додатка С до Конвенції встановлено, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, які надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути:

- зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення;

- зареєстрованими на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення;

- ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Таким чином, кількість транспортних засобів як вказаною Конвенцією та ст. 380 МКУ, яка регулює особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України, жодним чином не обмежено.

Також, що стосується обов'язкової умови допуску транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України, а саме: реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом, - зазначена умова дотримана, що підтверджується відповідними документами, а саме свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № 99587021 від 11.03.2011 року, які також були надані позивачем на митниці при перетинанні кордону на територію України.Виходячи з аналізу норм національного та міжнародного законодавства, ратифікованого державою Україна, які регулюють відносини з ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення та користування ними пільгами є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом, мета використання транспортного засобу (особисте користування). Знаходження на території України іншого транспортного засобу ввезеного в режимі тимчасового ввезення раніше цим громадянином не може бути підставою для відмови оформлення іншого транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення.

Отже, слід прийти до висновку, що кількість транспортних засобів, які ввозяться громадянином-нерезидентом в режимі тимчасового користування для особистого користування не обмежена ані нормами чинного в Україні законодавства, ані нормами міжнародного законодавства.

Суд констатує, що самі по собі визначені терміни і поняття в статті 4 МК України не можуть бути підставою для відмови у пропуску транспортного засобу через державний кордон у режимі тимчасового ввезення за умови відсутності відповідного внесення змін про обмеження кількості транспортних засобів до статті 380 МК України, яка є спеціальною нормою, яка регулює відносини з ввезення транспортних засобів в режимі тимчасового ввезення.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із приписами частини 4 статті 3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеному, відповідачем суду не надано доказів, які б спростовували доводи адміністративного позову та підтверджували факт використання ОСОБА_1 транспортних засобів ввезених на територію України в режимі тимчасового ввезення для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно, а не для особистого користування.

Враховуючи вищевикладене, суд не може погодитися, що оскаржуване рішення відповідача є законним та обгрунтованим.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову в частині щодо визнання протиправною та скасування картки відмови у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення №807140000/2016/00029 від 11.03.2016 р., прийнятої Харківською митницею Державної фіскальної служби стосовно ОСОБА_1, оскільки в даному випадку буде дотримано принцип повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про які він просить врозумінні приписів ч. 2 ст. 11 КАСУ.

Щодо решти позовних вимог то їх задоволення є недоцільним, з причин викладених вище.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення № 807140000/2016/00029 від 11.03.2016 р., прийнятої Харківською митницею Державної фіскальної служби стосовно ОСОБА_1.

Щодо решти позовних вимог в задоволенні - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2016 року.

Суддя Самойлова В.В.