Справа № 465/8409/15-а 2-а/465/373/15
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 876/604/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2015 року про відмову в забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» третя особа головне територіальне управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа головне територіальне управління юстиції у Львівській області в якому просив визнати незаконним рішення обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації 30.12.2008 року багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради та скасувати витяг № 21459690 з реєстру прав власності на нерухоме майно цього ж будинку, який виготовлений 30.12.2008 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», а також технічні паспорти на підвальні приміщення будинку від 30.12.2008 року та від 11.06.2014 року.

Крім того, позивач подав клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме відчуження будь-яких підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 у будь-який спосіб, в тому числі приватизацію, прийняття з цього приводу будь-яких правовстановлюючих рішень, оформлення речових прав та їх реєстрацію, а житлових приміщень - без згоди їх власників.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання про забезпеченні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно зареєстрував його позовну заяву як адміністративний позов. Разом з позовною заявою було подане клопотання про забезпечення позову.

До позовної заяви ним були додані докази того, що Львівська міська рада, порушуючи чине законодавство України, відчужила весь будинок без врахування наявності в ньому приватизованих квартир, що порушує його права та права інших власників квартир будинку. Також додані докази того, що виконавчий комітет Львівської міської ради намагається відчужити підвальні приміщення, для чого прийняв 13.02.2015 року рішення № 74 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1» з метою їх перепродажу без згоди співвласників будинку.

Суд першої інстанції під час винесення ухвали не ознайомився з позовною заявою, яка подана згідно Цивільного процесуального кодексу України, не встановив, що він звернувся до Франківського районного суду м. Львова, як до суду загальної юрисдикції не з адміністративним позовом, та виніс ухвалу згідно Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції не враховано норми Законів України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Мотивувальна частина ухвали суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд прийшов до висновків стосовно прав ОСББ, які воно має в будинку АДРЕСА_1 та які з них апелянтом не враховані, стосовно прав решти мешканців будинку, як зазначено в ухвалі, які згідно законодавства України, є тотожними до прав позивача, та які з них не враховані, стосовно належності розгляду позовних вимог згідно адміністративного судочинства.

В мотивувальній частині також не зазначено яким чином позовні вимоги порушують права інших співвласників будинку, що стало однієї з підстав для відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Поряд з цим, некомпетентність суду стосовно розгляду позовних вимог підтверджується Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема її п. 3, відповідно до якого суди мають керуватися тим, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за. правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа. Вище наведені обставини свідчать про те, що при винесенні ухвали судом першої інстанції істотно порушенні норми процесуального та матеріального права.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2015 року щодо відмови в забезпеченні позову.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання. Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії. Відповідно до ч.1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дій відповідача.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази чи матеріали, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме відчуження будь-яких підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 у будь-який спосіб, в тому числі приватизацію, прийняття з цього приводу будь-яких правовстановлюючих рішень, і оформлення речових прав та їх реєстрацію, а щодо житлових приміщень - без згоди їх власників.

Однак, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову суд першої інстанції не уточнив за якими правилами судочинства позивач звертається до суду. Крім того, у позовній заяві позивач покликався на положення ЦПК України та зазначав що даний спір не є публічно-правовим, що залишено судом поза увагою.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання щодо забезпечення позову в порядку ст.ст. 117,118 КАС України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, у задоволенні клопотання відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2015 року про відмову в забезпеченні позову по справі № 465//8409/15-а - скасувати, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 25.03.2016 року