Справа № 2а-9481/12/1370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Київ К/800/35652/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Кошіля В.В.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015

у справі № 2а-9481/12/1370

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі по тексту - відповідач, Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 14.08.2012 по 20.08.2012 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Універсалбуд» за період лютий, березень 2010 року, ТОВ «Екопласт-Львів» за період лютий, червень, липень 2010 року, ПП «Фінансово-промислова компанія «Каскад» за період лютий 2010 року, ТОВ «ВТ-ТЕХБУД» за період жовтень, листопад 2010 року, за результатами якої складено акт №24/17-0/НОМЕР_1 від 28.08.2012.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: підпункту 3.1.1. пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4., підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 від 03.04.1997 №168/97-ВР Закону України «Про податок на додану вартість» (далі по тексту - Закон №168/97-ВР), у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 67129,23 грн.; підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР, у зв'язку з чим завищено податковий кредит по податку на додану вартість на загальну суму 93572,86 грн.

В результаті вищезазначених порушень встановлено заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 37083,00 грн. та завищення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 10640,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян осіб», пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР), що призвело до заниження позивачем податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 70179,64 грн.

На думку податкового органу, позивачем безпідставно сформовано валові витрати та включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість, оскільки операції ФОП ОСОБА_2 з контрагентами ПП «Універсалбуд» за період лютий, березень 2010 року, ТОВ «Екопласт-Львів» за період лютий, червень, липень 2010 року, ПП «Фінансово-промислова компанія «Каскад» за період лютий 2010 року, ТОВ «ВТ-ТЕХБУД» за період жовтень, листопад 2010 року фактично не відбулись.

При цьому, податковий орган виходив з того, що у контрагентів ПП «Універсалбуд», ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Фінансово-промислова компанія «Каскад», ТзОВ «ВТ-Техбуд» відсутні основні фонди та виробничі потужності, трудові ресурси, земельні ділянки, транспортні засоби, що вказує на неможливість фактичного здійснення ними господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей, надання транспортно-експедиційних послуг.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.09.2012: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 35713,75 грн., у тому числі за основним платежем - 26443,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 9270,75 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 87724,55 грн., у тому числі за основним платежем - 70179,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17544,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 цього Закону, якщо платник податку придбав матеріальні та нематеріальні активи, які не призначаються для їх використання в господарській діяльності, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цієї статті).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 зазначеного Закону встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 цієї статті Закону №168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно із ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За змістом пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №165 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 №233/2037; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Крім того, згідно зі статтею 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян осіб» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

При цьому, з урахуванням встановлених обставин справи, правильними є висновки судів, що податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, зокрема, з тих підстав, що для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою та операції не обумовлені розумними економічними та іншими причинами (метою ділового характеру). Разом з тим враховано, що діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак, податкова вигода не є самостійною діловою метою.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами необхідними первинними документами не підтверджується.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2011 у справі №1-104/11 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статтями 1, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» осіб, які з метою здійснення фіктивного підприємництва організовували реєстрацію, придбання та перереєстрацію суб'єктів господарювання, зокрема ПП «Універсалбуд», ТзОВ «Екопласт-Львів».

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)В.В. Кошіль
(підпис)С.Е. Острович