Справа № 802/3403/14-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 березня 2016 р. Справа № 802/3403/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

представника заявників 1, 2: ОСОБА_1,

представника відповідача: Порхун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву, подану в порядку ч.9 ст.267 КАС України, у справі

за позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

до: управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

17 лютого 2016 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_4 (далі - заявник 1), ОСОБА_5 (далі - заявник 2), ОСОБА_3 (далі - заявник 3) у порядку ч. 9 ст. 267 КАС України.

У поданій заяві заявники просять:

- визнати протиправними та скасувати рішенння-висновки Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 29.01.2016 року про відмову в наданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ч.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію";

- встановити відсутність підстав, визначених в ст.10 Закону України "Про імміграцію" для відмови у наданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяв від 22.06.2011 року і 24.06.2011року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію";

- зобов'язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в порядку п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про імміграцію", прийняти рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на імміграцію в Україну, за відсутності підстав для відмови у наданні йому дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяви від 22.06.2011 року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію", тобто до 09.12.2012 року;

- зобов'язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області порядку п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про імміграцію", прийняти рішення про надання ОСОБА_4, ОСОБА_3, дозвіл на імміграцію в Україну, за відсутності підстав для відмови у наданні їм дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяв від 24.06.2011 року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію", тобто до 11.12.2012 року;

- зобов'язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року по адміністративній справі №802/3403/14-а.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявники зазначили, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/3403/14-а від 05.11.2014 року, яка набрала законної сили і на підставі якої видано виконавчий лист, зобов'язано управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області поновити розгляд заяв про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з урахуванням вимог закону України "Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012. Враховуючи те, що зазначений виконавчий лист управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, на їх думку, не виконало, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою, у порядку ч.9 ст. 267 КАС України.

У судовому засіданні представник заявників 1, 2 підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Заявник 3 у судове засідання не з'явився, проте надав клопотання, у якому просив задовольнити подану заяву у повному обсязі та провести судове засідання без його участі (вх. №4916 від 15.03.2016 року).

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення поданої заяви та зазначила, що висновки від 29.01.2016 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну особам без громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняті управлінням у межах чинного законодавства України. Крім того додатково зазначила, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року відповідача було зобов'язано поновити розгляд заяв про надання дозволу позивачам на імміграцію в Україну з урахуванням вимог Закону України " Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012 року, а не надати дозвіл на імміграцію в Україну, тому рішення суду, на думку представника відповідача, виконано.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 року, визнано протиправними та скасовано рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 01.09.2014 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Зобов'язано управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області поновити розгляд заяв про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з урахуванням вимог закону України "Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012.

Так, зокрема, Вищий адміністративний суд України у своєму рішенні вказав, що перелік та вимоги до документів, які необхідно додати до заяви для надання дозволу на імміграцію, передбачені ст. 6 Закону України "Про імміграцію" та п.11 Порядку № 1983, тому позивачі, звернувшись у червні 2011 року із заявами для надання дозволів на імміграцію, подали всі необхідні та відповідаючі вимогам вказаних норм документи.

Однак, станом на момент прийняття оскаржуваних рішень від 01.09.2014 року шестимісячний строк з моменту видачі частини поданих позивачами документів сплинув, у зв'язку з чим позивачі, як вважає відповідач, для отримання дозволів на імміграцію мали б подати нові документи.

Крім того, п.11 Порядку № 1983 не зобов'язує особу, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, поновлювати документи, відомості за якими можуть змінюватися через шість місяців з дня їх видачі.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що, подавши у червні 2011 року документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну, позивачі не повинні були бути обтяжені покладенням на них відповідачем додаткових зобов'язань.

Постановою про відкриття провадження від 20.07.2015 року боржнику надано строк до 27.07.2015 року для добровільного виконання рішення суду.

На виконання вищезазначеного рішення суду, управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області за результатами розгляду заяв від 24.06.2011 року прийнято рішення у формі висновків від 29.01.2016 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну особам без громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Так, у вищезазначених висновках вказано, що документи, які містяться в матеріалах справ заявників про надання дозволу на імміграцію в Україну особам без громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 не відповідають чинному законодавству України про правовий статус іноземців, а саме: на момент прийняття рішення є недійсними довідки про відсутність судимості та документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність хвороб у заявників; на даний час заявники не проживають за адресою особи, яка 22.06.2011 року надавала згоду на проживання у власній квартирі.

Отже, з наведених підстав особам без громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну та рекомендовано їм звернутись до ДМС України із заявами щодо отримання дозволів на імміграцію та надати документи, які визначені Законом України "Про імміграцію" та постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Не погоджуючись із такими висновками управління Державної міграційної служби у Вінницькій області від 29.01.2016 року, які прийняті за результатом розгляду заяв від 2011 року, заявники звернулись до суду в межах ч.9 ст.267 КАС України.

Визначаючись щодо поданої заяви, суд виходить з такого.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

При цьому, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу (ч. 10 ст. 267 КАС України).

Як уже зазначалося, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від18.06.2015 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 01.09.2014 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Зобов'язано управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області поновити розгляд заяв про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з урахуванням вимог закону України "Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012.

Стаття124 Конституції України визначає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Так, надаючи оцінку оскаржуваним висновкам, прийнятим на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, судом встановлено, що вони прийняті з урахуванням обставин, які мали місце на момент їх прийняття, проте всупереч ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 року, у якій, зокрема, наголошено, що позивачі, звернувшись у червні 2011 року із заявами для надання дозволів на імміграцію, подали всі необхідні та відповідаючі вимогам ст. 6 Закону України "Про імміграцію" та п.11 Порядку № 1983 документи.

Слід також звернути увагу і на те, що відповідача постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року було зобов'язано поновити розгляд заяв про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з урахуванням вимог закону України "Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012 року, а не надати дозвіл позивачам на імміграцію в Україну.

В той же час, судами першої та касаційної інстанції звернуто увагу відповідача, що сплив шестимісячного строку з моменту видачі частини документів на момент прийняття оскаржуваних рішень відповідача пов'язаний із затягуванням відповідачем розгляду поданих заяв. У цьому випадку не можна ставити у вину позивачам невідповідність поданих документів вимогам законодавства, тому особи не можуть нести відповідальність за тривалі строки розгляду їхніх справ суб'єктами владних повноважень.

Суд першої інстанції також додатково зауважив, що ОСОБА_3 позбавлений можливості реалізувати своє право шляхом повторної подачі заяви про надання дозволу на імміграцію, оскільки у нього закінчилася посвідка на проживання.

Відтак, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 01.09.2014 року , відповідач не дотримався принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що призвело до настання несприятливих наслідків для позивачів за відсутності будь-якої їх вини в обставинах, що виникли.

Отже, здійснивши системний аналіз прийнятих на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року висновків від 29.01.2016 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суд вважає їх протиправними та прийнятими без врахувань обставин, встановлених зазначеним рішенням суду, яке набуло законної сили.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині вимог про визнання протиправними та скасування висновків управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 29.01.2016 року про відмову в наданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення відсутності підстав, визначених у ст.10 Закону України "Про імміграцію" для відмови у наданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяв від 22.06.2011 року і 24.06.2011року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію" суд зазначає, що позивачами у позовній заяві відповідна вимога не заявлялась та відповідно їй не надавалась оцінка постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, тому задоволення відповідної вимоги позивачів може призвести до зміни резолютивної частини зазначеної постанови, що суперечить положенням ст. 267 КАС України.

У зв'язку з цим, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви у цій частині вимог.

Щодо заявлених вимог про зобов'язання управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в порядку п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про імміграцію", прийняти рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на імміграцію в Україну, за відсутності підстав для відмови у наданні йому дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяви від 22.06.2011 року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію", тобто до 09.12.2012 року; зобов'язання управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області порядку п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про імміграцію", прийняти рішення про надання ОСОБА_4, ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну, за відсутності підстав для відмови у наданні їм дозволу на імміграцію, виявлених в граничний строк розгляду заяв від 24.06.2011 року, визначений в ч.11 ст.9 Закону України "Про імміграцію", тобто до 11.12.2012 року, суд виходив із наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

При цьому, чинним законодавством не передбачено повторне зобов'язання до вчинення аналогічних дій.

Тобто, на час розгляду заяви є чинною постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року, якою спір між сторонами було розглянуто, зокрема визнано протиправними та скасовано рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 01.09.2014 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Зобов'язано управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області поновити розгляд заяв про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з урахуванням вимог закону України "Про імміграцію" та наказу в.о. Міністра внутрішніх справ України № 626 від 17.07.2012 року , тобто є рішення суду, яким вирішено позовні вимоги позивача по суті та вони не потребують повторного розгляду.

З урахуванням викладено, суд вважає, що у цій частині вимог слід також відмовити.

Щодо вимоги про зобов'язання управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року по адміністративній справі №802/3403/14-а, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Даній нормі кореспондують положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд безпосередньо під час прийняття рішення у справі судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень в даній справі не встановлював.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачі звернулись до суду з заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття рішення у справі, у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Зазначена правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 09 січня 2013 року № 28/12/13-13.

Розподіл судових витрат суд здійснює з урахуванням положень статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257, 267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати висновки управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 21.01.2016 року про відмову в наданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ч.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію".

В іншій частині поданої заяви - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 55 грн. 64 коп., ОСОБА_5 судовий збір у сумі 55 грн. 64 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна