Справа № 813/1259/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/4439/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» до управління Укртрансінспекції у Львівській області про визнання протиправними дій та вимоги про сплату сум на підставі розрахунків за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (далі - ТОВ «Транс-Сервіс-1») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Львівській області про визнання протиправними дій по складенню розрахунків плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно товаро-транспортних накладних, визнання протиправною вимоги про оплату сум на підставі розрахунків.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодилося ТОВ «Транс-Сервіс-1» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та постановити рішення про задоволення позовної заяви. В апеляційній скарзі зазначило, що відповідачем було складено розрахунку із зазначенням плати за проїзд вантажними автомобілями дорогами України без проведення належної перевірки. Порядком габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, не передбачено можливості проведення перевірок габаритно-вагового контролю за місцезнаходженням, документальний габаритно-ваговий контроль, як один із видів габаритно-вагового контролю, здійснюється на автомобільних дорогах загального користування, однак не обов'язково в пунктах габаритно-вагового контролю. Згідно вказаного Порядку, у разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль. Проте, жодних зважувань транспорту не було проведено. Апелянт вказав, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства яке регулює дані правовідносини, здійснено оформлення розрахунків плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки таке право законодавцем інспекції не надано. Відповідач не в праві здійснювати габаритно-ваговий контроль в будь-якому іншому місці, крім автомобільних доріг загального користування. Так, розрахунки плати за проїзд складені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки не встановлено ряд вихідних даних, а саме: загальну масу транспортного засобу, перевищення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, габарити тощо.

До суду надійшли письмові заперечення управління Укртрансінспекції у Львівській області на апеляційну скаргу. Відповідач зазначив, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ній висновків.

У судовому засіданні представник апелянта Вельгош Т.М. пітримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник управління Укртрансінспекції у Львівській області Хомик В.В. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та вказав, що розрахунки складені на підставі даних, зазначених у товарно-транспортних накладних і дії відповідача повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 січня 2014 року начальником управління Укртрансінспекції у Львівській області складено розрахунки плати за проїзд транспортних засобів підприємства ТОВ «Транс-Сервіс-1» автомобільними дорогами загального користування з перевищенням вагових параметрів: №№ 1-13, № 15, №№ 21-22, №№ 24-67.

27 січня 2014 року заступником начальника управління Укртрансінспекції у Львівській області направлено позивачу лист № 423/4/77-14, у якому вказано про обов'язок виконання п. 31/1 постанови КМ України від 27.06.2006 року № 879, згідно якого підприємство - перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це територіальний орган Укратрансінспекції.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності вищевказаних розрахунків з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Положенням «Про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті» затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 387/2011 із змінами і доповненнями, Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 3 п. 4.1. ст. 4 Положення «Про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті», Укртрансінспекція у сфері залізничного транспорту здійснює контроль і нагляд за організацією безпечного перевезення небезпечних, надгабаритних і великовагових вантажів.

Згідно п.п. 3 п. 4.1. ст. 4 Положення Укртрансінспекція у сфері автомобільного та міського електричного транспорту здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно п. 1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п.п. 3, 5-1 п. 2 цього ж Порядку:

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

- документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно п. 16 Порядку, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Відповідно до п. 17 Порядку у разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Пунктом 30 Порядку встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою - П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де:

П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до пункту 31 Порядку при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 31-1 встановлено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було здійснено належної перевірки на предмет перевищення загальної маси транспортних засобів ТОВ «Транс-Сервіс-1» за 1 кілометр проїзду.

Так, лише 23-25 січня 2014 року посадовими особами управління Укртрансінспекції у Львівській області проведено перевірку дотримання ТОВ «Транс-Сервіс-1» вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та інших документів передбачених законодавством України, якою встановлено, що уповноваженою особою не створено умов для проведення перевірки та ненадано необхідні документи на підставі яких суб'єкт господарювання проводить діяльність у сфері автомобільного транспорту, що є порушенням п. 41 Постанови КМ України від 08.11.2006 року № 1567.

Розрахунки плати за проїзд складені відповідачем на підставі товарно-транспортних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, вищевказані документи, дані з яких були взяті для здійснення оскаржуваних розрахунків, не відповідають вимогам до первинних документів, що встановлені статею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 13.1. зазначених Правил встановлено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Згідно п. 13.2. здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Отже у товарно-транспортній накладній має бути відмітка та підпис уповноваженої особи (із зазначенням довіреності) про доставку та отримання товару вантажоодержувачем.

Однак, такі відомості у товарно-транспортних накладних, що містяться в матеріалах справи, відсутні.

Отже, оскільки товаро-транспорті накладін не підписані одержувачем вантажу, немає достатніх підстав стверджувати, що товар був перевезений та доставлений за місцем призначення, а тому висновки відповідача про вагу товару та відстань його перевезення документально не підтверджені.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не було проведено належної перевірки з відповідним оформленням її результатів шляхом складання довідок про здійснення габаритно-вагового контролю, а перевищення маси вантажу визначено на підставі товарно-транспортних накладних, які не підписані вантажоодержувачем, а отже не можуть слугувати підтвердженням здійснення перевезень, оскаржувані розрахунки є протиправними і підлягають скасуванню.

Тому в цій частині адміністративний позов є обґрунтований і його слід задовольнити.

Однак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо надсилання позивачу вимоги про необхідність сплати визначених розрахунками сум, що викладена у листі від 27 січня 2014 року, оскільки цей лист має інформаційний характер і не є рішенням суб'єкта владних повноважень. Такі дії відповідача не породжують правових наслідків і не мають обов'язкового характеру для позивача. Отже права позивача такими діями не порушено.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про часткове задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» - задовольнити частково, скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року у справі № 813/1259/14.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування управління Укртрансінспекції у Львівській області №№ 1-13, №15, №№21-22, №№24-67 від 22 січня 2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 22 березня 2016 року.