Справа № 803/3839/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 876/264/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС) від 05.11.2015 року № 322 о/с «По особовому складу» у частині звільнення її з органів внутрішніх справ;

поновити на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ковельського міського відділу (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 803/3839/15 позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС від 05.11.2015 року № 322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади та поновлено її на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ковельського міського відділу (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району) з 06.11.2015 року.

У апеляційній скарзі відповідач УМВС просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити йому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. У обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що 02.07.2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію». Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень, з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно із пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Позивач ОСОБА_2 на момент звільнення перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку до 06.12.2015 року включно.

Згідно із пунктом 61 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114) додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є видом соціальної відпустки.

Приписами пункту 70 Положення № 114 встановлено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку проводиться до підполковника міліції - начальниками управлінь внутрішніх справ областей, яким таке право надане Міністром.

Наказом начальника УМВС від 05.11.2015 року № 322 о/с капітана міліції ОСОБА_2 - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ковельського міського відділу (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району) (перебуває у відпустці для догляду за дитиною, не подала рапорту про приступлення до роботи та заяви щодо продовження служби в Національній поліції) звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) Збройних Сил з органів за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114 з 06.11.2015 року.

Таким чином, на думку апелянта, звільнення позивача було проведено у повній відповідності до вимог закону, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що у порушення приписів статті 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) позивач була звільнення з займаної посади у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не була працевлаштована. З врахуванням наведеного вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді підлягають задоволенню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

На переконання апеляційного суду, суть вказаного публічно-правового спору зводиться до правомірності застосування відповідачем приписів Закону України «Про національну поліцію» при звільненні позивачки.

Закон України «Про Національну поліцію» було прийнято Верховною Радою України 02.07.2015 року та опубліковано 06.08.2015 року.

При цьому відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до оспорюваного наказу начальника УМВС від 05.11.2015 року № 322 о/с позивач ОСОБА_2 була звільнена у запас Збройних Сил з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114 з 06.11.2015 року (а.с. 22).

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 на момент звільнення перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку до 06.12.2015 включно на підставі наказу УМВС від 04.03.2013 року № 59 о/с (а.с. 21).

При цьому приписами частини 3 статті 184 КЗпП встановлено гарантії, зокрема, для жінок, які має дітей віком до трьох років, та передбачено, що їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням і на період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

На підставі аналізу пунктів 8 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» апеляційний суд вважає, що вказаним Законом було передбачено звільнення працівників міліції у зв'язку із скороченням штатів, а не у зв'язку із ліквідацією підприємства, установи, організації.

При цьому, на переконання апеляційного суду, у зв'язку із утворенням Головного управління Національної поліції у Волинській області та ліквідацією Управління Міністерства внутрішніх справ у Волинській області постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» фактично мало місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для звільнення позивачки ОСОБА_2 у зв'язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» з огляду на наявні у неї гарантії, передбачені частиною 3 статті 184 КЗпП.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі № 803/3839/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 24 березня 2016 року.