Справа № 310/6451/15-а(2-а/310/2/15)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2016 рокусправа № 310/6451/15-а(2-а/310/2/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 р.

у справі № 310/6451/15-а (2а/310/631/15)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області за участю третьої особи Приватного підприємця ОСОБА_3

про скасування постанов державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15.07.2015р. звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, в якому просить скасувати постанови державного виконавця: від 23.06.2015р. про відкриття виконавчого провадження № 47942814, від 23.06.2015р. про відкриття виконавчого провадження № 47942765, від 22.06.2015р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат за проведення виконавчих дій в сумі 12489,02грн., у від 01.07.2014р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат за проведення виконавчих дій в сумі 8334,98грн.

31.08.2015р. позивач подала до суду письмову заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити стягнення у виконавчих провадженнях № 47942814, № 47942765, оскільки позивач вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та законним інтересам.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 р. у задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що виконавчі провадження № 47942814, № 47942765 спрямовані на виконання рішення суду, зупинення стягнення у виконавчих провадженнях № 47942814, № 47942765 порушують права та законні інтереси стягувачів, а також, враховуючи, що позивач не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та законним інтересам.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність рішення суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 р. і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення адміністративного позову, зупинити стягнення у виконавчих провадженнях №№ 47942814, 47942765 до набрання постановою суду законної сили. Допустити негайне виконання ухвали про забезпечення адміністративного позову.

Так, позивач вказує, що висновки суду стосовно того, що зупинення стягнення за виконавчим провадженням порушує законні права та інтереси стягувачів, є передчасними, оскільки висновки про законність постанов та інтересів стягувачів можуть мати місце за результатами розгляду справи по суті.

Позивач також вказує, що на підставі постанов, що оскаржуються, здійснено арешт коштів та майна боржника, а отже, небезпека заподіяння шкоди боржнику є реальною та підтверджується матеріалами справи.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що виконавчі провадження відкриті на підставі постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, які винесені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 310/2246/13-ц від 21.08.2013 року, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, який набрав законної сили 26.07.2013 року, тому виведені в окремі виконавчі провадження постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 01.07.2014 року та 22.06.2015 року є такими, що набрали чинності. Вважає, що права боржника ОСОБА_1 порушені не були.

Учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не прибули, представників не направили.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо перенесення судового розгляду на іншу дату у зв'язку із хворобою.

Клопотання відхилено судом на підставі норм ч.4 ст.196 КАС України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 10.06.2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області винесено рішення у цивільній справі № 310/2246/13-ц за позовом Кредитної спілки «Благо» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яким з названих осіб стягнуто солідарно на користь Кредитної спілки «Благо» 23 450 грн., 27 коп.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 310/2246/13-ц від 21.08.2013 року, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки «Благо» заборгованість станом на 20 травня 2013 року за кредитним договором № К11/00201 від 08.07.2011 року в розмірі 23 450 грн., 27 коп.

01.07.2014 року відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 8334,98 грн.

22.06.2015 року постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 12 489, 02 грн.

23.06.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно постанови № б/н від 01.07.2014 року про стягнення на користь держави витрат на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 8334,98 грн.

23.06.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно постанови № б/н від 22.06.2015 року про стягнення на користь держави витрат на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 12489,02 грн.

Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з виконанням рішення суду у цивільній справі № 310/2246/13-ц (а.с. 6-7).

Оцінивши обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

У частині першій статті 181 цього Кодексу передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

За частинами четвертою-п'ятою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини стосуються дій державного виконавця при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору а також відкриття виконавчого провадження з їх стягнення. З позовом щодо цих дій та рішень звернулась особа яка було стороною у спорі, що вирішувався судом цивільної юрисдикції. На підставі наказу цього суду було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів, а потім постанови, правомірність яких спростовує позивач.

З наведеного нормативного регулювання, з огляду на фактичні обставини справи вбачається, що незгода сторони з діями державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим судом цивільної юрисдикції, не може бути предметом розгляду за правилами КАС, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01.12.2015 року №825/2565/14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та повинно враховуватися судами.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, що виключає можливість останніх вирішувати по суті питання щодо заходів забезпечення позову у даній справі.

Отже ухвала суду першої інстанції, якою клопотання про вжиття заходів забезпечення позову розглянуто по суті, винесена судом, який не має відповідної компетенції, що є підставою для її скасування.

В той же час, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За наявності провадження, відкритого у порядку адміністративного судочинства, суд, виходячи з норм п.3 ч.3 ст.49 КАС, зобов'язаний винести рішення за клопотанням учасника провадження, зокрема щодо можливості вчинення судом певних процесуальних дій.

Виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки назване клопотання, як і позов, звернуто до органу, який не може вважатися судом, встановленим законом.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 р. у справі № 310/6451/15-а (2а/310/631/15) - скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 17.03.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун