Справа № 815/6900/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6900/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Харченко Ю.В.

При секретарі Мацвейко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання неправомірними дій щодо реєстрації квартири АДРЕСА_4; зобов'язання зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровану квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій щодо відмови у реєстрації квартири АДРЕСА_1, Одеської області; зобов"язаня зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до доданих правовстановлюючих документів на право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_3, та неповнолітньою ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати неправомірними дії посадових осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо реєстрації квартири АДРЕСА_4; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровану квартиру АДРЕСА_1; визнати неправомірними дії посадових осіб Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо відмови у реєстрації квартири АДРЕСА_1, Одеської області; зобов"язати Реєстраційну службу Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до доданих правовстановлюючих документів на право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_3, та неповнолітньою ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він - ОСОБА_1, та його дружина - ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, Одеської області, у зв'язку з чим, з метою проведення державної реєстрації права власності на означену нерухомість, позивач та його дружина звернулись до Реєстраційну службу Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. При цьому, до реєстраційної служби було надано повний пакет правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності на квартиру. Однак, реєстраційною службою було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, з тих підстав, що означена квартира зареєстрована за іншим власником. Між тим, позивач зазначає, що відмовляючи у проведенні державної реєстрації права власності, посадовими особами Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, не прийнято до уваги те, що заміна власника квартири відбулася ще у 2007р. на підставі рішень житлово-побутових комісій ГУ МВС України в Одеській області від 12.10.2007р., та Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області від 14.11.2007р.

Відповідач - представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 15.03.2016р. вхід.№6327/16), наголошуючи, зокрема, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання відповідного органу внутрішніх справ України, погодженого з МВС України рішенням органу місцевого самоврядування. Відповідач, також наголошує, що порушення питання про виключення житлового приміщення із числа службових є правом, а не обов'язком ГУ МВС України в Одеській області, та лише за умови погодження з МВС України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що представник відповідача - Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області до суду не з'явився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надіслав до суду клопотання щодо проведення судових засідань без його участі (від 19.01.2016р. вхід.№1137/16), а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, та ОСОБА_3 від 02.06.2015р. №11659108 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21875963 від 08.06.2015р., яким відмовлено у державній реєстрації права власності - форма власності: приватна, спільна сумісна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, ОСОБА_1, та ОСОБА_3, оскільки заявлене право власності на квартиру зареєстровано за іншим власником.

Не погодившись з означеним Рішенням Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21875963 від 08.06.2015р., позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій посадових осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо реєстрації квартири АДРЕСА_4; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровану квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій посадових осіб Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо відмови у реєстрації квартири АДРЕСА_1, Одеської області; зобов"язання Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до доданих правовстановлюючих документів на право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_3, підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 07.08.2007р. УБНОН ГУ МВС України в Одеській області звернулось до начальника ГУ МВС України в Одеській області полковника міліції Подройко Г.В. із клопотанням №23/1435, у якому зазначило, що ОСОБА_1 впродовж всієї служби в підрозділі БНОН зарекомендував себе з позитивного боку, неодноразово заохочувався правами начальника ГУМВС в області, користується заслуженим авторитетом у керівництва та співробітників управління БНОН ГУМВС, відрізняється високою працездатністю. Наприкінці 2006 року, під час виконання службових обов'язків, ОСОБА_1 захворів на туберкульоз і в даний час проходить інтенсивне лікування, у зв'язку з чим викладено прохання щодо виділення старшому оперуповноваженому сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Ізмаїльського міського відділу ГУ МВС України в Одеській області лейтенанту міліції ОСОБА_1 житла.

Судом встановлено, що 12.09.2007р. між ТОВ «Прогрес-строй» (Відчужувач) та ГУ МВС України в Одеській області (Набувач) укладено Договір (посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., та зареєстрований в реєстрі за №4847), відповідно до умов якого ТОВ «Прогрес-строй» передає у власність ГУ МВС України в Одеській області, а ГУ МВС України в Одеській області приймає у власність квартиру номер АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2007р. на засіданні житлово-побутової комісії ГУ МВС України в Одеській області було прийнято рішення щодо передачі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 Ізмаїльському МВ ГУ МВС України в Одеській області для розподілу старшому оперуповноваженому сектору БНОН Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області лейтенанту міліції ОСОБА_1.

12.10.2007р. між Начальником ГУ МВС України в Одеській області полковником міліції Подройко Г.В., та Начальником Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області підполковником міліції Кучеренко Д.Д. підписано Акт №1 приймання передачі квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що, з урахуванням вищеозначеного Акта приймання передачі квартири від 12.10.2007р. №1, спірну квартиру АДРЕСА_1, від ГУ МВС України в Одеській області було передано у відання Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області.

Як встановлено судом, 14.11.2007р. на засіданні житлово-побутової комісії Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області було прийнято рішення щодо перерозподілу ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1

Між тим, з матеріалів справи вбачається, а саме Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.08.2015р. №41749626, 17.07.2008р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., реєстр. №4847, на підставі договору ВЕХ №671921 від 12.09.2007, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ГУ МВС України в Одеській області.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в Інформаційному листі «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» від 26.05.2001р. у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання.

Водночас, судом з'ясовано, що ГУ МВС України в Одеській області 17.07.2008р. зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1, котра, при цьому, на момент означеної реєстрації згідно Акта приймання - передачі квартири від 12.10.2007р. №1, була передана Ізмаїльському МВ ГУ МВС України в Одеській області, та у подальшому, на підставі рішення житлово-побутової комісії Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області від 14.11.2007р., перерозподілена старшому оперуповноваженому сектору БНОН Ізмаїльського МВ ГУ МВС України в Одеській області лейтенанту міліції ОСОБА_1.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо неправомірності дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, є цілком обґрунтованими, та правомірними.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання представника відповідача на правомірність дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, з урахуванням приписів Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого Наказом міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2004р. №1039, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира АДРЕСА_1, як на момент її розподілу позивачеві - ОСОБА_1, так і на момент реєстрації права власності на квартиру за ГУ МВС України в Одеській області, мала статус службового житлового приміщення, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток історії та культури; 6) викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; 7) викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Між тим, судом не встановлено, та до матеріалів справи не надано належних, та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених вище окресленими законодавчими приписами підстав для припинення права власності за ГУ МВС України в Одеській області на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із ст.6 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно зі ст.16 Житлового кодексу України виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території відповідної Ради: здійснюють управління житловим фондом Ради, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

Так, судом встановлено, що Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013р. по справі №500/359/13-ц (провадження №2/500/1052/13) задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1, та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, зобов'язано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради видати ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1

03.10.2013р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі Рішення від 17.09.2013р. №786, видано Ордер на житлове приміщення №7 (№004492), відповідно до якого ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 мають право зайняти житлове приміщення, котре складається із 2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_1

Стаття 59 Житлового кодексу України визначає, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами таких, що не відповідають дійсності, відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що Ордер на житлове приміщення №7 (№004492) від 03.10.2013р., виданий виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, у законодавчо визначеному порядку визнано недійсним.

Згідно з п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені Постановою Ради Міністрів Українськиї РСР і Українська республіканська рада професійних спілок від 11 грудня 1984р. №470 (зі змінами та доповненнями) при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії Паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 26.03.1997р., місцем проживання ОСОБА_1 23.10.2013р. зареєстровано АДРЕСА_1

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 28.11.2014р. Комунальним підприємством «Ізмаїльське бюро технічної інвентаризації» виготовлено Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

З матеріалів справи також вбачається, що 17.04.2015р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради прийнято Рішення «Про передачу у власність квартири АДРЕСА_2» №274, згідно якого у спільну сумісну власність громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 передано квартиру АДРЕСА_1 та доручено комунальному підприємству «Ізмаїльске міжміське бюро технічної інвентаризації» оформити свідоцтво про право спільної сумісної власності громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1

24.04.2015р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі рішення від 17.04.2015р. №274, видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_4.

Окрім того, у Рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013р. по справі №500/359/13-ц (провадження №2/500/1052/13) встановлено, що згідно Довідки за вих.№55/1-6953 від 06.12.2012р. Ізмаїльський МВ ГУ МВС України в Одеській області не заперечував проти приватизації квартири АДРЕСА_1, раніше розподіленої ОСОБА_1

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, з метою повного захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача - ОСОБА_1, суд вважає за доцільне з урахуванням приписів ч.2 ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог даного адміністративного спору, та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області розглянути питання щодо звернення до Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій посадових осіб Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо відмови у реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, та зобов"язання Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєструвати право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до ч.1 ст.4 якого обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та про відмову в державній реєстрації. Державний реєстратор також встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Судом встановлено, що частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частина 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації. В свою чергу відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може мати місце за наявності вичерпних підстав, визначених частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом з'ясовано, що встановивши наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1, на підставі Договору серії ВЕХ №671921 від 12.09.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М. за №4847, 17.07.2008р. зареєстровано за ГУ МВС України в Одеській області, у державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 були наявні, визначені частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови ОСОБА_1, та ОСОБА_3 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на спірну квартиру.

Відтак, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій посадових осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо реєстрації квартири АДРЕСА_4; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровану квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій посадових осіб Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо відмови у реєстрації квартири АДРЕСА_1, Одеської області; зобов"язання Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до доданих правовстановлюючих документів на право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_3, підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, відповідно до приписів ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання неправомірними дій щодо реєстрації квартири АДРЕСА_4; зобов'язання зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зареєстровану квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій щодо відмови у реєстрації квартири АДРЕСА_1, Одеської області; зобов"язаня зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до доданих правовстановлюючих документів на право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_3, та неповнолітньою ОСОБА_4, задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області розглянути питання щодо звернення до Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності за Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на квартиру АДРЕСА_1.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (68600, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 487(чотириста вісімдесят сім)грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.