Справа № 819/3463/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/985/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Головатюка Ю. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Юрія Мартиновича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2015 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Юрія Мартиновича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування розпорядження голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Ю. М. «Про визнання такими, що втратили чинність накази відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 12 березня 2015 року № 73-к, від 28 серпня 2015 року № 167-к» № 78-к від 31 серпня 2015 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржуване розпорядження принижує професіоналізм позивача, також зазначено, що голови місцевих державних адміністрацій не наділені повноваженнями визнавати накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації такими, що втратили чинність.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує прав та інтересів позивача, оскільки стосується прав третьої особи - ОСОБА_3

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить її задовольнити.

Відповідач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2014 року по 19 жовтня 2015 року перебував на посаді начальника відділу освіти, молоді та спорту Шумської РДА Тернопільської області.

На підставі матеріалів перевірок від 16 жовтня 2014 року та 25 лютого 2015 року начальник відділу освіти, молоді та спорту Шумської РДА Тернопільської області ОСОБА_1 видав наказ від 12 березня 2015 року № 73-к «Про дисциплінарне стягнення», яким оголосив догану директору Людвищенського НВК ОСОБА_3

28 серпня 2015 року наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Шумської РДА Тернопільської області ОСОБА_1 № 167-к директору Людвищенського НВК ОСОБА_3 оголошено догану за неналежне виконання посадових обовязків та, зважаючи на наявність нескасованого дисциплінарного стягнення, звільнено ОСОБА_3 з посади директора Людвищенського НВК.

31 серпня 2015 року розпорядженням голови Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області Головатюка Ю. М. № 78-к визнано такими, що втратили чинність накази відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 12 березня 2015 року № 73-к «Про дисциплінарне стягнення» та від 28 серпня 2015 року № 167-к «Про звільнення ОСОБА_3».

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача при прийнятті оскаржуваного розпорядження № 78-к від 31 серпня 2015 року вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, можуть

бути скасовані головою місцевої державної адміністрації, відповідним міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищенаведеною нормою перелічено виключні випадки, при яких голова місцевої державної адміністрації наділений правом скасовувати накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, зокрема, коли такі накази:

1) суперечать Конституції України;

2) суперечать іншим актам законодавства;

3) суперечать рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

З оскаржуваного розпорядженням голови Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області Головатюка Ю. М. № 78-к вбачається, що накази відділу освіти, молоді та спорту від 12 березня 2015 року № 73-к «Про дисциплінарне стягнення» та від 28 серпня 2015 року № 167-к «Про звільнення ОСОБА_3» визнано такими, що втратили чинність з метою дотримання законності при підготовці наказів відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації.

При цьому, головою Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області Головатюком Ю. М. не дотримано вимог ч. 4 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та не вказано, яким чином накази відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації суперечать Конституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і в чому саме полягає така суперечність, отже, субєкт владних повноважень не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та законами України.

Щодо твердження суду першої інстанції про те, що оскаржуваним розпорядженням не порушено права та інтереси позивача, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким та зазначає наступне.

21 серпня 2015 року актом Кременецької міжрайонної державної фінансової інспекції № 19-22/70 було встановлено факти проведення оплати праці за невідпрацьований час вчителям ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року на загальну суму 2325,60 грн. та відповідно факт зайвого нарахування та перерахування єдиного державного внеску на загальну суму 844,20 грн.

Порушення було допущене директором Людвищенського НВК ОСОБА_3, якою складалися і подавалися в бухгалтерію відділу освіти, молоді та спорту Шумської РДА табелі обліку робочого часу для нарахування заробітної плати.

Постановою фінінспекції від 19-0429/2015 від 08 вересня 2015 року на начальника відділу освіти, молоді та спорту Шумської РДА ОСОБА_1 накладено штраф за вищенаведене порушення, оскільки відповідно до п.п. 3, 6 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" саме начальник відділу освіти, молоді та спорту несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що права позивача не були порушені є невірними, оскільки за допущені директором Людвищенського НВК ОСОБА_3 порушення, ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України встановлено, зокрема, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 15 статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, спірні правовідносини стосуються звільнення позивача з посади директора Людвищенського НВК ОСОБА_3

Однак робота позивача на посаді директора державного навчального закладу, не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України.

В матеріалах позову відсутні докази проходження позивачем публічної служби відповідно до Закону України «Про державну службу», статтею 1 якого встановлено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Згідно зі статтею 25 вказаного Закону, до класифікації посад державного службовця не відноситься посада директора державного навчального закладу освіти, крім того, чинне законодавство, яке регулює трудові правовідносини у сфері освіти, не передбачає віднесення посад працівників навчальних закладів до відповідних категорій державних службовців.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Положенням частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Отже, з урахуванням положень статті 15 ЦПК України та пункту 2 частини другої статті 17 КАС України, спори щодо правомірності наказів відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 12 березня 2015 року № 73-к «Про дисциплінарне стягнення» та від 28 серпня 2015 року № 167-к «Про звільнення ОСОБА_3» підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, але аж ніяк не можуть бути скасовані розпорядженням голови районної державної адміністрації.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що розпорядження голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Юрія Мартиновича № 78-к від 31 серпня 2015 року «Про визнання такими, що втратили чинність накази відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 12 березня 2015 року № 73-к, від 28 серпня 2015 року № 167-к» - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 87 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Що стосується витрат на правову допомогу, що пов'язана з розглядом справи у суді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до Довідки від 13 січня 2016 року ОСОБА_1 оплатив адвокату Федірко В. С. за надання правової допомоги - представлення інтересів в Тернопільському окружному адміністративному суді по справі № 819/3463/15 2000,00 грн.

Фактичні витрати робочого часу адвоката або іншого фахівця у галузі права на здійснення захисту інтересів позивача у суді, а саме витрати робочого часу є підставою для розрахунку компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Вказаною постановою визначено, що граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, не повинна перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Проте, позивачем не надано розрахунку витрат та вартості послуг за договором про надання юридичних послуг позивачем та його представником, та доказів фактичних витрат робочого часу адвоката або іншого фахівця у галузі права на здійснення захисту інтересів позивача у суді.

Сама лише довідка, видана адвокатом, не може бути підставою для відшкодування цих витрат, тому такі відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч. 2 цієї статті, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату відповідачем судового збору в розмірі 487,20 грн. та 606,33 грн., всього на суму 1093,53 грн.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що відповідачем у справі є голова Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області, судовий збір в сумі 1093,53 грн. належить стягнути з Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області на користь ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року в справі № 819/3463/15 - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Юрія Мартиновича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядженняь - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Шумської районної державної адміністрації Головатюка Юрія Мартиновича № 78-к від 31 серпня 2015 року «Про визнання такими, що втратили чинність накази відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 12 березня 2015 року № 73-к, від 28 серпня 2015 року № 167-к».

Стягнути з Шумської районної державної адміністрації за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 1093 (одна тисяча дев'яносто три) гривні 53 (п'ятдесят три) копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 22 березня 2016 року.