Справа № 804/5177/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 р. справа № 804/5177/15
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський С.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, -
У судовому засіданні 19.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, проти розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 25.06.2015 р. уповноваженим представником відповідача було подано письмові заперечення в яких він зазначив, що на адресу позивача було направлено запит про надання документів, та враховуючи, що від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документів отримано не було, податковим органом було направлено рекомендованим листом з повідомленням про отримання на адресу позивача копію наказу № 610 від 08.05.2014 р. про проведення позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення № 242/10/17-223 від 08.05.2014 р. Відповідач наголошував на правомірності дій, тому, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись приписами ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи озицію позивача та з урахуванням заперечень до позову, судом були встановлені наступні обставини.
Наказом Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 610 від 08.05.2014 р. було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Атріум Сервіс Плюс» за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р. та з ПП «Вісмут» за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р.
Зазначений наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення № 242/10/17-223 від 08.05.2014 р. було направлено відповідачем засобами поштового звязку 08.05.2014 р. рекомендованим листом з повідомленням про отримання.
Також, в ході розгляду адміністраивної справи судом були досліджені письмові докази, а саме: договір про виконання ремонтних робіт № АС-8/10 від 08.10.2012 р. укладений між позивачем та ТОВ «Атріум Сервіс Плюс», на підставі якого замовник доручає підряднику виконати роботи по ремонту даху приміщення, яке знаходиться за адресою пр. ім. Газета Правда, 35-А, в м. Дніпропетровськ; податкова накладна № 288 від 03.12.2012 р.; рахунок-фактура № 283 від 03.12.2012 р.; акт № 283 приемки выполненых работ за 03.12.2012 г.; справка о стоимости выполненных строительных работ за декабрь 2012 г.; расчет общепроизводственных расходов к локальной смете № 2-1-1 на устройство кровли; итоговая ведомость ресурсов (расходы по принятым нормам) отчетный период 1 декабря 2012г.; рахунок-фактура № 284 від 10.12.2012 р.; акт № 284 приемки выполненых строительных работ за 10 декабря 2012 г.; справка о стоимости выполненых строительных работ за декабрь 2012 г.; расчет общепроизводственных расходов к локальной смете № 2-1-1 на устройство кровли; итоговая ведомость ресурсов (расходы по принятым нормам); податкова накладна № 10.12.2012 р. № 289; рахунок-фактура № 284 від 10.12.2012 р.; договорная цена на ремонт крыши строения по адресу: г. Днепропетровск, пр. Газеты Правда, 35-А, осуществляемое в 2012 г.; локальная смета № 2-1-1 на устройство кровли ремонт; акт сверки взаимных расчетов между ФЛП ОСОБА_3 и ООО «ОСОБА_4 Плюс» за период с 01.12.2012 г. по 31.12.2012 г.; акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.01.2015 р.; відомості амортизаційних нарахувань.
Порядок та спосіб реалізації результатів перевірок визначено Податковим кодексом України.
Так, згідно із п.п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно із п. 79.1 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст. 77, 78 Податкового Кодексу України. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у п.75.1.2, п. 75.1 ст.75 Податкового Кодексу України документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадків, або отриманих в інший спосіб, передбачених законом.
Відповідно до п. 79.2 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Пунктом 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно із п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до п. 86.5. ст. 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Статтею першою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996- XIV (далі за текстом - Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частинами 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, необгрунтовним та протиправним є посилання Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровської області, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не підтвердив факт реальності здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ «Атріум Сервіс Плюс» та з ПП «Вісмут» за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р., враховуючи, що ці доводи суперечать висновкам Вищого адміністративного суду України від 20.07.2011р. по справі №К/9991/5148/11, де зазначено, що «господарча операція (тобто дії, або обставини, що спричиняють зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства згідно зі ст. 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») є самостійним поняттям, відмінним від операцій або господарських зобовязань. Аналіз реальності господарських операцій здійснюється на підставі даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків та інших обставин. Оцінка господарських операцій та її змісту здійснюється відокремлено від використання положень про господарські правочини або господарські зобов'язання, оскільки дотримання норм громадянського або господарського права не означає автоматично реальність здійснення господарської операції, а навпаки недотримання вимог громадянського або господарського законодавства не спричиняє за собою автоматично змінення відображення господарських операцій у податковому обліку.
У випадку, коли національні органи при відсутності яких - то доказів на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або любих інших доказів на обізнаність щодо таких порушень , все ж мають негативні наслідки щодо отримувача оподаткованої ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльніть постачальника, який знаходиться за межами контролю отримувача і в відношенні якого не було засобів перевірки та забезпечення його виконання ,то такі органи влади порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами громадських інтересів та вимогами захисту прав власності.»
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється її недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.
Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: " вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача.
Відповідно до статей 215 і 216 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюванного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину".
Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.
У зв'язку із цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.
Також, відповідно до презумпції правомірності правочину, усі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом. В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється рішення.
Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 Цивільного кодексу України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.
Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 Цивільного кодексу України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.
Згідно із ст. 18 Закону України від 15.05.2003 р. № 755-ІУ «Про держану реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які повинні бути внесені до ЄДР, були до нього занесені, вони вважаються достовірними та можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки в них не занесені певні зміни. На час здійснення господарських операцій підприємство-постачальник ТОВ «Атріум Сервіс Плюс» було юридичною особою, наділено цивільною правоздатністю і дієздатністю, мало відповідно до діючого законодавства, право на здійснення господарської діяльності, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі. Крім того, на час взаємовідносин позивач з вказаним контрагентом зареєстроване платником ПДВ, що вказує на наявність у нього підстав для виписки податкових накладних.
Тобто, зазначений контрагент позивача - ТОВ «Атріум Сервіс Плюс» було у відповідності до чинного законодавства зареєстровано платником податку на додану вартість, установчі документи контрагента не були визнані у судовому порядку недійсними, відсутній вирок суду щодо посадових осіб зазначеного контрагента.
Таким чином, реальність господарських відносин з ТОВ «Атріум Сервіс Плюс» за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р. підтверджується як виконаним обємом робіт з ремонту покриття даху, так і укладеним договором про виконання ремонтних робіт № АС-8/10 від 08.10.2012 р., рахунком-фактурою № 283 від 03.12.2012 р., виписками банку про перерахування коштів, актом виконаних робіт № 283 від 03.12.2012 р., довідкою вартості виконаних будівельних робіт за грудень 2012 р., податковою накладною № 288 від 03.12.2012 р., рахунком-фактурою № 284 від 10.12.2012 р., актом виконаних робіт № 284 від 10.12.2012 р., довідкою вартості виконаних робіт за грудень 2012 р., податковою накладною № 289 від 10.12.2012 р. та документи, які підтверджують право власності позивача на нежитлове приміщення площею 1928,3 м2 за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правда, 35-А; актом прийому передачі основних засобів від 01.01.2015 р., наказом від 31.05.2013 р. про введення в експлуатацію нежитлового приміщення площею 1928,3 м2, відомістю амортизаційних відрахувань з 2005 р. на нежитлове приміщення площею 1928,3 м2, інвентарною картою обліку основних засобів.
На підставі вищезазначеного, висновки Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, не мають правового обгрунтування, оскільки податковим органом не надано жодного рішення суду про визнання вищевказаних угод недійсними, а також, не надано належних доказів наявності мети, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та неправомірно покладає відповідальність за дії можливої недобросовісної, діючої з умислом, сторони угоди на іншу сторону, яка закон не порушувала.
Частиною першою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд робить висновок, що Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області не надано беззаперечних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своєї позиції, тому, суд вважає дії відповідача протиправними, а адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - фізичною особлю-підприємцем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 73,08 грн., що документально підтверджується квитанцією від 09.04.2015 р.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 73,08 грн. підлягає поверненню.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій - задовольнити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2