Справа № 2а-10897/12/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. Справа № 876/6429/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ТзОВ "Моніторинг" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2013 року у справі за позовом ТзОВ "Моніторинг" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ "Моніторинг" 29.12.2012року звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про визнання не чинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2012 року № /19480.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності фактичного виконання послуг контрагентом позивача, а також щодо відсутності відповідно оформлених документів, які б підтверджували фактичне виконання послуг. Вважає, що представлені акти здачі-прийняття робіт містять інформацію про те, яке обладнання передається та повертається, які саме роботи були проведені, обсяг виконаних робіт, ціну за одиницю виміру і загальну вартість робіт. Також зазначає, що договір оренди обладнання є дійсним, а актами податкової перевірки не може встановлюватися нікчемність правочину. Тому вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та незаконним.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що безпідставністю висновків податкового органу щодо відсутності фактичного виконання послуг контрагентом позивача, а також щодо відсутності відповідно оформлених документів, які б підтверджували фактичне виконання послуг. Вважає, що представлені акти здачі-прийняття робіт містять інформацію про те, яке обладнання передається та повертається, які саме роботи були проведені, обсяг виконаних робіт, ціну за одиницю виміру і загальну вартість робіт. Також зазначає, що договір оренди обладнання є дійсним, а актами податкової перевірки не може встановлюватися нікчемність правочину. Тому вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та незаконним.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що у випадку надання податковому органу до перевірки всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо. Відсутність судового рішення про визнання недійсним договору укладеного між позивачем та його контрагентом не свідчить про реальність його виконання зазначеними суб'єктами. Укладення договору не є доказом його виконання. Оцінюючи докази, судом враховано, що розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок визначення податкового кредиту. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати, як самостійну ділову мету.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

З матеріалів справи встановлено, що Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Моніторинг" з питань взаєморозрахунків з ТОВ "Сана Прим" за період з 01.06.2012 по 31.07.2012 року та ТОВ "Іртас" за квітень 2011 року, за результатами якої складено Акт № 395/22-10/35382721 від 05.12.2012 року.

Під час перевірки ДПІ досліджувались документи, представлені Товариством на підтвердження господарських операцій, а також взято до уваги акт перевірки контрагента позивача - ТзОВ "Сана Прим". Перевіркою встановлено порушення Товариством пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого в липні 2012 року занижено податок на додану вартість на суму 7 690,00 грн.

За наслідками розгляду заперечення Товариства, у зв'язку з встановленими порушенням ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 18 грудня 2012 року № /19480, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 11 535,00 грн. (за основним платежем - 7 690,00 грн., за штрафними санкціями - 3 845,00 грн.). Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням Товариство звернулось до суду за захистом порушених прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Як зазначає позивач, між ТзОВ "Моніторинг" та ТзОВ "Сана прим" укладено договір оренди обладнання від 01.03.2012 року згідно якого ТзОВ "Сана Прим" (орендодавець) передає, а ТзОВ "Моніторинг" (орендар) бере в тимчасове володіння та користування обладнання. Згідно додатку №1 до договору № 12/03/-1 від 01.03.2013 року в оренду передається сканер лазерний (Trimble gx 3 d), трубопошуковий комплект (Radiodetection cat genny+). Згідно акту приймання-передачі обладнання від 02.07.2012 року ТзОВ "Сана Прим" передало ТзОВ "Моніторинг" обладнання - сканер лазерний і трубопошуковий комплект.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача ТзОВ "Сана Прим" надало ТзОВ "Моніторинг" послуги по обробці польових спостережень з допомогою програмного забезпечення на суму 6 971,00 грн. без ПДВ, про що складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.07.2012 року. Згідно акту приймання-передачі від 31.07.2012 року обладнання - сканер лазерний і трубопошуковий комплект повернено орендодавцю ТзОВ "Сана прим". Загальна вартість послуг по оренді обладнання та обробці польових спостережень з допомогою програмного забезпечення Extract 3d становила 38 450,00 грн., ПДВ 7 690,00 грн. На виконання послуг видано податкову накладну № 750 від 31.07.2012 року на суму 46 140,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 690,00 грн.).

На підставі отриманої податкової накладної ТзОВ "Моніторинг" віднесено до податкового кредиту суму ПДВ 7 690,00 грн. та відображено в реєстрі отриманих податкових накладних і в декларації з ПДВ за липень 2012 року.

Як вбачається з акта № 395/22-10/35382721 від 05.12.2012 року до перевірки ТзОВ "Моніторинг" не надано звітів про пророблену роботу; в актах виконаних робіт не вказано ціну за одиницю, обсяг виконаних робіт; невідомо як дані послуги пов'язані з господарською діяльністю підприємства; пред'явлені до перевірки документи не містять інформації про економічний ефект для підприємства від її використання; понесені витрати на придбання цих послуг не оформлені відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання послуг; первинні документи, які б містили відомості про господарські операції - не представлені. На підставі встановленого ДПІ зроблено висновок про відсутність підтвердження фактичного надання послуг.

Також, згідно автоматизованої системи співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України, ДПІ встановлено розбіжність в складі податкового кредиту ТзОВ "Моніторинг" та ТзОВ "Сана Прим" в липні 2012 року на суму 7 690,00 грн. Вказана розбіжність виникла з причини обнуління податкового зобов'язання ТзОВ "Сана Прим" ДПІ у Печерському районі м. Києва актом від 27.09.2012 року № 3967/22-9/33927607.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) не оборотних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі з придбанням та або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання, яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Необхідність підтвердження первинними документами господарських операцій визначена пунктом 1.2 статті 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстроване в Мін'юсті України від 05.06.1995 р. за № 164/704 (надалі - Положення).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно зі статтею 9 цього ж Закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи ( у тому числі договори, накладні, акти прийняття - передачі товару) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виходячи зі змісту положень податкового законодавства щодо права на податковий кредит, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку.

Наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для здійснення господарської операції, але не є очевидним доказом її виконання. Сам по собі факт сплати коштів не є безумовним свідченням виконання господарської операції.

З огляду на викладене, за відсутності інших достатніх та належних доказів, які б підтверджували фактичне надання послуг, податкова накладна, на підставі якої сформований податковий кредит за спірними господарськими операціями, сама по собі не підтверджує право позивача на його формування.

Суд зауважує, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, що здійснює контрольні функції, має право давати оцінку документам, які ним досліджувалися, і може робити висновки щодо їх дійсності чи недійсності.

Суд звертає увагу, що висновки податкового органу про порушення ТзОВ "Моніторинг" податкового законодавства ґрунтуються на переконанні про відсутність фактичного здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентом, та відсутні висновки про недійсність договору, яким оформлено ці правовідносини. Відповідачем в повній мірі була надана оцінка первинним документам, наявним у позивача на підтвердження господарських операцій.

Аналізуючи долучені позивачем до матеріалів справи документи на підтвердження господарських операцій з ТзОВ "Сана Прим", суд зазначає, що в актах здачі-прийняття робіт не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному виразі; в позивача відсутні документальні підтвердження участі контрагента у здійсненні обробки польових спостережень, калькуляції наданих послуг, їх обсяг та місце виконання, звіти контрагента про проведену роботу. Документів що підтверджують вчинення відповідних дій позивачем до матеріалів справи не долучено та не представлено до перевірки.

Отже, у позивача відсутні документальні докази про те, що послуги, які засвідченні актами, проводились в дійсності, а також документи, що підтверджують використання вказаних послуг у господарській діяльності. Суд не бере до уваги долучений до матеріалів справи акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.01.2013 року про проведення ТзОВ "Моніторинг" топографічно-геодезичних робіт для об'єкту "Реконструкція вулиці Б.Хмельницького (від площі Князя Ярослава Осмомислі до вулиці Мулярської)", вулиці Замарстинівської (від вулиці Мулярської до вулиці Гайдамацької)" як доказ на підтвердження використання послуг, що надані ТзОВ "Сана Прим" у господарській діяльності позивача, оскільки зв'язку між ними не встановлено.

Суд зазначає, що позивачем не представлено також доказів попереднього погодження позивачем та його контрагентом обсягу, терміну надання послуг, узгодження вартості їх надання, а тому долучені до матеріалів справи документи не є допустимими засобами доказування та не можуть доводити ті обставини, які в цих документах зафіксовані.

Так, у судовому засіданні представник позивача, на вимогу суду, не пояснив як у м. Львові відбувалася передача обладнання за договором, що укладений Товариствами у місті Києві, ким здійснювалося транспортування такого обладнання до орендаря.

Зокрема на вимогу суду, позивачем не долучено до матеріалів справи копії технічної документації на обладнання, що передавалося згідно договору від 01.03.2012 року, а таке передання технічної документації передбачено актами приймання-передачі обладнання.

Також суд зазначає, що згідно договору про надання послуг з оренди обладнання жодним чином не передбачено надання такої послуги як обробка польових спостережень з допомогою програмного забезпечення Extract 3d, інформація про надання якої відображена в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2012 року та у податковій накладній, по якій суми ПДВ включено ТзОВ "Моніторинг" до податкового кредиту у липні 2012 року. Отже, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що ТзОВ "Сана Прим" надано послуги, що не обумовлені договором та виписано податкову накладну за послугами, що не були предметом господарських операцій.

З досліджуваних у судовому засіданні документів, встановлено, що, позивачем не надано суду документального підтвердження, яке б спростовувало порушення, про які зазначено в акті перевірки.

Окрім того суд зазначає, що у випадку надання податковому органу до перевірки всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо.

Відсутність судового рішення про визнання недійсним договору укладеного між позивачем та його контрагентом не свідчить про реальність його виконання зазначеними суб'єктами. Укладення договору не є доказом його виконання.

Оцінюючи докази, судом враховано, що розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок визначення податкового кредиту. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2012 року № /19480.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні, не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Моніторинг"- залишити без задоволення.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2013 року у справі № 2а-10897/12/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар