Справа № 824/2499/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/2499/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі колегії судів:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.,

суддів: Левицького В.К., Спіжавки Г.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Бакрів О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: надав клопотання про розгляд справи без його участі, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, про визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача які виявились у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_2 від 10.08.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до Міністерства соціальної політики України з інформаційним запитом від 10.08.2015 року в якому просив повідомити: які відмінності між цивільно - правовим договором на виконання роботи (надання послуг) та трудовим договором фізичної особи - підприємця з фізичною особою. Відповідь просив надати у встановлений Законом термін.

У наданій відповіді позивачу відмовлено листом відповідача від 18.10.2015 року, оскільки роз'яснення з питань відмінності між договором на виконання роботи (надання послуг) та трудовим договором не належить до публічної інформації.

На думку позивача відповідач зобов'язаний був розглянути запит позивача, так як по змісту звернення повністю відповідає вимогами ст. 5 Закону України «Про звернення громадян».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача надав заперечення на адміністративний позов, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що відповідь на інформаційний запит було надано позивачу листом Мінсоцполітики від 18.08.2015 року

№ 349/06/186-15. У вказаному листі відповідачем зазначено, що аналіз та роз'яснення відмінностей між цивільно-правовим та трудовим договорами не належить до публічної інформації. Документ за підписом ОСОБА_2 від 10.08.2015 року оформлений як інформаційний запит, але за змістом містить прохання надати роз'яснення щодо юридичного аналізу цілого розділу інституту цивільного права України.

Також у своєму запереченні відповідач просив суд розглядати справу без представника Міністерства соціальної політики України.

Заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частина 3 цієї ж статті вказує на те, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У частині 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» вказано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Міністерство соціальної політики України у своїй діяльності керується постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 "Про затвердження Положення про Міністерство соціальної політики України" (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що основними завданнями Мінсоцполітики є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин.

У п. 4 Положення зазначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань: 1) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та в установленому порядку вносить їх на розгляд Кабінету Міністрів України;

2) розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції;

3) погоджує проекти законів, інших актів законодавства, які надходять на погодження від інших міністерств та центральних органів виконавчої влади, готує в межах повноважень, передбачених законом, висновки і пропозиції до проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, внесених на розгляд Верховної Ради України іншими суб'єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Підпунктом 110 пункту 4 Положення передбачено, що Мінсоцполітики здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Мінсоцполітики, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно пункту 6 Положення вбачається, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань має право: 1) залучати в установленому порядку спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) до розгляду питань, що належать до його компетенції.

Згідно з частиною другою статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України від 02.10.1992 № 2657-ХІI «Про інформацію».

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Міністерства соціальної політики України з зверненням (інформаційним запитом) від 10 серпня 2015 року в якому просив повідомити, які відмінності між цивільно-правовим договором на виконання роботи (надання послуг) та трудовим договором з фізичною особою. У вказаному запиті позивач просив надати відповідь у встановлений Законом термін та надіслати на його адресу. (а.с.8).

Дослідженням вказаного інформаційного запиту встановлено, що у вказаному зверненні відсутні будь які відомості, які б вказували, що позивач звертається до відповідача у порядку передбаченого статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у якому б просив надавати та оприлюднювати публічну інформацію - відображену та задокументовану будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформацію, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Міністерство соціальної політики України листом від 18 серпня 2015 року надало відповідь позивачу у якій зазначило, що п.2 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відносини у сфері звернень громадян регулюються спеціальним Законом. Аналіз роз'яснення з питань відмінності між договорами цивільно-правового та трудового характеру не належить до публічної інформації у зв'язку з цим Мінсоцполітики не володіє зазначеною інформацією та позбавлено можливості її надати відповідно до вимог Закону.

У судовому засіданні позивач зазначив, що для нього важливо отримати відповідь по суті звернення, які викладені в інформаційному запиті, а формальні причини не можуть слугувати підставою для відмови у її наданні.

З урахуванням дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано вмотивованої відповіді на звернення - інформаційний запит позивача, а також відповідач не визначив належного органу чи посадову особу щодо розгляду вказаного звернення та не направив його у термін не більше п'яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку щодо визнання протиправними дії Міністерства соціальної політики України, оскільки відповідач не надав вмотивованої відповіді на звернення - інформаційний запит позивача щодо відмінності між цивільно-правовим договором на виконання роботи (надання послуг) та трудовим договором фізичної особи підприємця з фізичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 162 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд з метою захисту порушеного права позивача зобов'язує відповідача - Міністерство соціальної політики України повторно розглянути запит (звернення) ОСОБА_2.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням того, що суд вийшов за межі позовних вимог питання щодо повернення судових витрат не вирішувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,70,71,86,94,158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_2 відповіді на запит від 10.08.2015 р.

3. Зобов'язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути запит (звернення) ОСОБА_2 від 10.08.2015 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя П.Д. Дембіцький

суддя В.К. Левицький

суддя Г.Г. Спіжавка

Постанова в повному обсязі складена 23 березня 2016 р.