Справа № 462/6001/14-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 876/248/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року по справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в якому просила скасувати постанову відповідача від 06.08.2014 року про накладення штрафу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено, скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ВП №10869925 від 06.08.2014 року про накладення штрафу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Таким чином, при оскарженні постанови про накладення штрафу ВП № 10869925 від 06.08.2014 року, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, не може бути належним відповідачем відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, так як він не є самостійним органом державної виконавчої служби, визначеним Законом України «Про державну виконавчу службу». Зазначене підтверджено і у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 р. (із змінами та доповненнями) «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», а саме п. 11 передбачено, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 КАС України). Такими органами державної виконавчої служби є: Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, судам необхідно мати на увазі, що в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах. Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції не залучено управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області як суб'єкта владних повноважень до розгляду зазначеної справи, чим порушено процесуальний порядок розгляду адміністративних справ зазначеної категорії, передбачений статтею 181 КАС України, що підставою для скасування оскаржуваної постанови Залізничного районного суду м. Львова від 17.12.2015 р. по справі № 462/6001/14-а.

Крім того, державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 10869925 з виконання виконавчого листа № 2-1/2005, виданого 06.03.2008 р. Залізничним районним судом м. Львова про зобов'язання Галицької районної адміністрації переобладнати комунальну квартиру АДРЕСА_1 відповідно до проектних пропозицій, затверджених рішенням міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова та розпорядженням Галицької адміністрації № 1402 від 05.12.2003 р. згідно яких: - позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належатиме 2-х кімнатна квартира з однієї кімнати площею 30,60 кв.м. та кімнати 18,70 кв.м., кухні 9 кв.м., тамбуру 0,9 кв.м. з комунальними вигодами; -відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітньому ОСОБА_5 належатиме квартира, яка складається з двох кімнат жилою площею 31,00 кв.м. та 26,50 кв.м., кухні 9 кв.м., тамбуру 2,0 кв.м. з комунальними вигодами. Зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівського міськвиконкому укласти із сторонами договори найму.

Виконавче провадження за заявою ОСОБА_7 відкрито постановою державного виконавця від 19.01.2009 р. Боржнику надавався строк для добровільного виконання до 26.01.2009 р.

Постанова про відкриття виконавчого провадження сторонами виконавчого провадження, в тому числі боржником, не оскаржувалась.

У встановлений державним виконавцем термін, рішення суду боржником виконано не було.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.03.2010 р. відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про встановлення чи зміну способу виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.10.2015 р. по справі № 2-1/2005. Також ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2014 р. відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про роз'яснення зазначеного рішення Залізничного районного суду м. Львова.

Вимогами державного виконавця від 11.03.2014 р. та від 02.07.2014 р. зобов'язано боржника виконати рішення суду в строк до 26.03.2014 р. та відповідно до 15.07.2014 р., про що надати державному виконавцеві письмове підтвердження про виконання.

Всупереч законним вимогам державного виконавця рішення суду боржником не виконано, про що складено акти державного виконавця від 11.04.2014 р. та 24.07.2014 р.

У зв'язку з наведеним та керуючись статтею 89 вказаного вище Закону, державним виконавцем 06.08.2014 р. винесено постанову про накладення штрафу на Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради в розмірі 850,00 грн. та одночасно повторно зобов'язано боржника в строк до 18.08.2014 р. виконати рішення суду та надати державному виконавцю письмове підтвердження про виконання.

Всупереч законним вимогам державного виконавця згідно пояснень боржника від 16.09.2014 р. та заяви представника стягувача від 25.09.2014 р. рішення суду боржником не виконано.

По факту повторного невиконання у встановлений державним виконавцем строк, рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державним виконавцем 09.10.2014р. винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 1700,00 грн.

Суд в оскаржуваній постанові прийшов до висновку, що державним виконавцем неправомірно винесено постанову ВП №10869925 від 06.08.2014 року, оскільки Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним боржником по виконавчому провадженню щодо виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2005 року. Перевіривши оскаржувану позивачем постанову про накладення штрафу від 06.08.2014 року ВП №10869925, суд дійшов до висновку, що така прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Проте Закон України «Про виконавче провадження» не визначає поняття належного або неналежного боржника у виконавчому провадженні. Згідно статті ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа. визначена виконавчим документом.

Згідно виконавчого листа № 2-1/2005, виданого 06.03.2008 р. Залізничним районним судом м. Львова боржником визначено Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради. Відтак висновок суду про те, що позивач є неналежним боржником у виконавчому провадженні № 10869925 не ґрунтується на нормах Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 89 цього ж Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу -від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Також, відповідно до п. 13.3.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Аналогічна норма міститься у п. 13.3.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5.

Таким чином, всі дії державного виконавця вчинені у чіткій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5.

На підставі викладеного просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2015 р. та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на адресу Галицької районної адміністрації ЛМР надійшла вимога в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області із зобов'язанням у строк до 18.08.2014 р. виконати вимоги виконавчого листа №2-1/2005, виданого 06.03.2008 р. Залізничним районним судом м. Львова.

28.10.2005 р. Залізничний районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 доГалицької районної адміністрації Львівської міської ради,за участю третьої особи - Львівської міської ради про переобладнання та перепланування житлового приміщення на АДРЕСА_1, яким зобов'язано Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради переобладнати комунальну квартиру АДРЕСА_1 відповідно до проектних пропозицій, затверджених рішенням міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова та розпорядженням Галицької адміністрації № 1402 від 05.12.2003 р. згідно яких: позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_11 належатиме 2-х кімнатна квартира з однієї кімнати площею 30,60 кв.м. та кімнати 18,70 кв.м., кухні 9 кв.м., тамбуру 0,9 кв.м. з комунальними вигодами; відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7 та неповнолітньому ОСОБА_5 належатиме квартира, яка складається з двох кімнат жилою площею 31,00 кв.м. та 26,50 кв.м., кухні 9 кв.м., тамбуру 2,0 кв.м. з комунальними вигодами. Також, зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівського міськвиконкому укласти із сторонами договори найму. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 06.12.2006 р. роз'яснено вказане рішення, зокрема, що «перепланування квартири АДРЕСА_1 здійснюється за рахунок позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Галицька районна адміністрація повинна укласти договір найму з позивачами на квартиру, яка складається з двох жилих кімнат, одна кімната площею 30,6 кв.м. та кімнати, 18,7 кв.м., кухні 9 кв.м., тамбуру 0,9 кв.м. з комунальними вигодами, з відповідачами квартири, яка складається з двох кімнат житловою площею 31,00 кв.м. та 26,5 кв.м., кухні 9,00 кв.м., тамбура 2,0 кв.м. з комунальними вигодами».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем неправомірно винесено постанову ВП №10869925 від 06.08.2014 року, оскільки Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним боржником по виконавчому провадженню щодо виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2005 року.

Однак постановляючи рішення суд першої інстанції не врахував ту обставину, що дане виконавче провадження відкрито з виконання рішення суду постановленого у порядку цивільного судочинства.

Згідно ж положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

А отже, вказаний спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Дані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. 157, ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ст. 203, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року по справі № 462/6001/14-а скасувати, провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 25.03.2016 року