Справа № 802/1647/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/60496/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватне підприємство «Нива В.Ш.», ОСОБА_9 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (далі - УДВС), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватне підприємство «Нива В.Ш.», ОСОБА_9 в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо передачі для організації та проведення нових прилюдних торгів арештованого у виконавчому провадженні нерухомого майна, а саме: належних ОСОБА_10 нежитлового приміщення та земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; зобов'язати УДВС забезпечити організацію та проведення прилюдних торгів з реалізації вищевказаного нерухомого майна із збереженням попередніх умов їх проведення з обов'язковим залученням позивача, як зареєстрованого учасника торгів.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилався на те, що дії відповідача стосовно реалізації нерухомого майна не ґрунтуються на вимогах закону і порушують його права, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо передачі для організації та проведення нових прилюдних торгів арештованого у виконавчому провадженні нерухомого майна та зобов'язано УДВС передати на реалізацію нерухоме майно у порядку, визначеному статтями 58, 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов суди, виходили з того, що реалізація нерухомого майна на прилюдних торгах здійснювалась відповідачем з порушенням вимог законодавства.

Проте, до такого висновку суд дійшов без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що на виконанні в УДВС перебував виконавчий лист № 212/1335/2012 виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 26 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - Товариство) заборгованості за договором № 32.3/220-КМК/07 від 29 серпня 2007 року у розмірі 4250551,75 гривень та солідарно 3219,00 гривень судового збору (виконавче провадження № 39217524).

З метою забезпечення зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_10 та Товариством укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є: торговий комплекс з офісними приміщеннями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з приміщень літери «А» - І поверх - пр. №1:№1-№16-288 кв.м., ІІ поверх - пр. №17 - № 25 - 133,5 кв.м., всього по літ. «А» - загальною площею - 422,1 кв.м. (далі - торговий комплекс); земельна ділянка площею 0,0545 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (цільове призначення земельної ділянки - «для комерційних потреб», кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1), на якій розміщений зазначений торгівельний комплекс з офісними приміщеннями (далі - земельна ділянка).

Постановою відповідача від 5 вересня 2013 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

За даними звітів з незалежної оцінки нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» від 30 грудня 2013 року вартість торгового комплексу з офісними приміщеннями склала 1152728,00 гривень без врахування вартості податку на додану вартість, а земельної ділянки - 174400,00 гривень без врахування вартості податку на додану вартість, що загалом становить 1327128,00 гривень.

Аналогічні наведеним дані щодо вартості арештованого нерухомого майна відображені також і у заявці УДВС на його реалізацію.

7 березня 2014 року між УДВС та філією 02 Приватного підприємства «Нива - В.Ш.» (далі - спеціалізована організація) укладений договір № 0214100 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна за яким арештоване майно передане на реалізацію за стартовою ціною 1152728,00 гривень.

Повідомленням спеціалізованої організації від 13 березня 2014 року № 4281 оголошено прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна, які призначені на 28 березня 2014 року о 9:30 годині.

Дана інформація також була опублікована на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції (номер повідомлення 540374, номер лоту 1091877).

18 березня 2014 року позивач зареєструвався як учасник № 1 для участі в публічних торгах по реалізації нерухомого майна, одночасно сплативши гарантійний внесок в сумі 171756,47 гривень.

Прилюдні торги, призначені на 28 березня 2014 року не відбулися у зв'язку з зупиненням судом реалізації арештованого майна на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2014 року.

Постановою відповідача від 13 травня 2014 року виконавче провадження поновлено і в цей же день на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції було опубліковано інформацію про нові прилюдні торги, які призначено на 28 травня 2014 року о 12:00 годині, при цьому стартова ціна становила 1152728,00 гривень, а сума гарантійного внеску 171756,47 гривень.

Разом з тим, прилюдні торги було проведено 15 травня 2014 року без участі у них позивача, про що складено протокол присутності на прилюдних торгах, інформаційну картку та протокол про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна.

Згідно протоколу присутності у прилюдних торгах взяли участь зареєстровані учасники, які є третіми особами у цій справі.

Переможцем прилюдних торгів, згідно протоколу визнано ОСОБА_9, який запропонував найвищу ціну лоту - 1187309,84 гривень.

Так, за визначенням частини 1 статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, в редакції періоду спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В свою чергу, відповідно до частини 8 статті 54 цього Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Одночасно, за приписами частини 1 статті 41 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV, в редакції спірного періоду) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

За правилами частини 2 статті 43 Закону № 898-IV початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Визначення поняття початкової вартості майна наведене також у Методиці оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891 (далі - Методика).

У відповідності до абзацу 4 пункту 2 Методики початкова вартість майна - вартість, з якої розпочинається продаж майна встановленими законодавством способами, що передбачають конкуренцію покупців.

Частиною 1 статті 62 Закону № 606-XIV також передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Положення, чинне в період спірних правовідносин).

За приписами пункту 1.2 Положення прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір, а згідно з положеннями пункту 1.4 організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до пункту 3.2 спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15 грудня 1999 за № 865/4158 (із змінами і доповненнями).

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій загальна вартість торгового комплексу та земельної ділянки, які реалізовувались на прилюдних торгах склала, за даними звітів з незалежної оцінки нерухомого майна, 1327128,00 гривень.

Однак, відповідач, укладаючи договір з спеціалізованою організацією встановив початкову ціна продажу предмета іпотеки (вартість майна) 1152728,00 гривень, що не відповідає загальній вартості нерухомого майна, встановленою за результатами незалежної оцінки від 30 грудня 2013 року.

Окрім цього, згідно вимог частини 1 статті 44 Закону № 898-IV у прилюдних торгах мають право брати участь фізичні і юридичні особи, які сплатили гарантійний внесок і можуть відповідно до закону бути покупцями нерухомого майна, що реалізується. Розмір гарантійних внесків не може перевищувати 5 відсотків початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Водночас, організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Організатор прилюдних торгів забезпечує будь-якій зацікавленій особі доступ до інформації про умови проведення прилюдних торгів та про предмет іпотеки, що підлягає продажу.

Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну продажу майна.

Також, згідно пункту 3.5 Положення спеціалізована організація, яка проводить прилюдні торги, не пізніше ніж за 30 днів до дня проведення прилюдних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті та не менше ніж на трьох загальнодоступних веб-сайтах на вибір спеціалізованої організації інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Відповідна інформація розміщується на загальнодоступних веб-сайтах на термін не менше, ніж до дати проведення прилюдних торгів. Одночасно ця інформація має бути розміщена не менше ніж у двох друкованих засобах масової інформації, які розповсюджуються за місцезнаходженням майна, що реалізується.

Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту уцінки майна.

Спеціалізована організація не пізніше ніж за 15 днів до дня проведення прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів.

Інформаційне повідомлення повинно містити дату, час та місце проведення прилюдних торгів (підпункт 7 пункту 3.6 Положення).

Пунктом 3.11 встановлено, що спеціалізована організація протягом трьох робочих днів з дня публікації інформаційного повідомлення про проведення прилюдних торгів письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

У разі усунення підстав для зупинення прилюдних торгів ліцитатор негайно здійснює заходи щодо відновлення прилюдних торгів у цілому або по окремому лоту із збереженням попередніх умов їх проведення та без уцінки майна.

Такий порядок повідомлення учасників про дату час та місце проведення прилюдних торгів, на думку колегії суддів, повинен зберігатись також і у разі проведення торгів після поновлення виконавчого провадження на стадії примусової реалізації, оскільки іншого чинним законодавством, що врегульовує спірні правовідносини, не передбачено.

Як зазначалось вище та встановлено судами під час розгляду справи, постановою відповідача від 27 березня 2014 року виконавче провадження зупинялось на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону № 606-XIV і було поновлене 13 травня 2014 року відповідною постановою.

Повідомлення про торги було опубліковано на відповідному веб-сайті лише 13 травня 2014 року, при цьому зазначено дату проведення прилюдних торгів - 28 травня 2014 року.

Разом з тим, прилюдні торги відбулись через два дні - 15 травня 2014 року без участі у них позивача, який був зареєстрований у відповідності до вимог законодавства як покупець нерухомого майна, що реалізується і сплатив гарантійний внесок.

Суди попередніх інстанцій, з додержанням критеріїв, встановлених статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, надали належну оцінку наявному в матеріалах справи повідомленню про проведення прилюдних торгів на 15 травня 2014 року не взявши таке до уваги, оскільки останнє складено після винесення постанови про поновлення виконавчого провадження, тобто після 13 травня 2014 року без додержання вимог, встановлених вищезазначеними правовими нормами щодо порядку та строків публікації оголошення про проведення прилюдних торгів.

До того ж, в матеріалах справи відсутні відомості щодо публікації принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації не пізніше ніж за 15 та 30 днів до дня проведення прилюдних торгів за місцезнаходженням предмета іпотеки повідомлення про проведення прилюдних торгів, а також інформації про нерухоме майно, що реалізується.

Наведене дає підстави колегії суддів для висновку, що відповідач, укладаючи договір з спеціалізованою організацією (організатором торгів) занизив початкову ціну нерухомого майна (предмету іпотеки), яка не відповідала даним звітів щодо його оцінки, а організатор торгів не повідомив позивача у встановленому порядку та у строки про дату і час проведення прилюдних торгів з реалізації майна.

Однак, обираючи спосіб захисту свого порушеного права позивач не врахував наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно -правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Також, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, у статті 13 якої закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Названі вище критерії визначають зміст поняття «ефективний захист порушеного права», яке, крім інших його складових, повинно включати в себе принципи не порушення, внаслідок здійснення судового захисту і ухвалення відповідного рішення національного суду, прав та інтересів інших осіб, відповідності положенням Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права, а також недопущення відновлення судом порушеного права у спосіб, який не передбачено національним законодавством і суперечить вимогам міжнародного права.

У разі коли позовні вимоги сформульовані таким чином, що їх задоволення не призведе до ефективного відновлення порушених прав особи, яка звертається за юридичним захистом до суду, або відновить такі права у спосіб, не передбачений законом і при цьому завдасть істотної шкоди правам інших осіб, суди повинні відмовляти у їх задоволенні, окрім випадків зміни (уточнення) таких вимог, або розглянути справу з урахуванням повноважень, наданих суду першої інстанції частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами під час її розгляду, за результатами проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки був складений протокол у відповідності до вимог статті 45 Закону № 898-IV.

В свою чергу, відповідачем складено акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого нотаріусом видано покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, як це передбачено статтею 47 Закону № 898-IV.

По суті, відбувся перехід права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки), що було предметом прилюдних торгів до їх переможця - ОСОБА_9, тобто з цього часу у останнього виникли певні права і обов'язки, які пов'язані з набуттям у власність цього майна.

У своєму позові ОСОБА_4 ставить питання стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо передачі для організації та проведення нових прилюдних торгів арештованого у виконавчому провадженні нерухомого майна, а також просить зобов'язати УДВС забезпечити організацію та проведення прилюдних торгів з реалізації вищевказаного нерухомого майна із збереженням попередніх умов їх проведення з обов'язковим залученням позивача, як зареєстрованого учасника торгів і не оскаржує протокол, акт і свідоцтво, які є правовстановлюючими документами, на підставі яких у третьої особи виникло право власності на нерухоме майно, реалізоване з прилюдних торгів.

В контексті наведених обставин і приписів правових норм Конституції і законів України, висновків Конституційного Суду України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права не відповідає його змісту і не може забезпечити ефективний захист судом, призведе до колізійної і абсурдної ситуації, коли нерухоме майно, яке на законних підставах перебуває на праві приватної власності у володінні переможця прилюдних торгів і вже не є предметом іпотеки буде повторно реалізоване з прилюдних торгів за відсутності на те правових підстав.

Більше того, це призведе до порушення конституційного права третьої особи володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, гарантованого статтею 41 Конституції України, якою, зокрема, передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Цією ж нормою Конституції України також встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а у даному випадку, третя особа набула право власності на нерухоме майно - предмет іпотеки законним шляхом придбавши його з прилюдних торгів, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, щодо яких суди не встановили обставин про їх скасування або визнання судом недійсними, нікчемними.

До того ж, суди остаточно не з'ясували предмет і суть даного адміністративного позову, зокрема не встановили, які саме конкретні дії УДВС оскаржує позивач, оскільки він фактично не погоджується з проведенням торгів, які відбулись 15 травня 2014 року, тоді як передача нерухомого майна на реалізацію відповідачем мала місце ще у березні 2014 року, а після цього усі дії щодо продажу такого здійснювались спеціалізованою організацією - третьою особою у цій справі, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Не з'ясування цих обставин судами попередніх інстанцій не дає змогу визначити за правилами якого судочинства належить здійснювати розгляд цієї справи і може призвести до порушення процесуальних норм, які визначають юрисдикційну підсудність даного спору.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є передчасними, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і дотриманні норм процесуального права, а тому ухвалені ними судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді судам також необхідно звернути увагу на обставини, які встановлені у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2015 року (набрало законної сили 2 листопада 2015 року).

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало