Справа № 813/6620/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року № 813/6620/15

о 17 год., 45 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/6620/15 за адміністративним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.», представник - Мікула Р.В.
до Держаної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, представник - Дорош А.Б.
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держаної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 18.12.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 14 вересня 2015 року №, №, та оскаржив їх в порядку процедури адміністративного оскарження до Головного управління ДФС у Львівській області. Рішенням про результат розгляду скарги від 06 жовтня 2015 року №4732/10/13-01-10-07-05 податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Вважаючи таке рішення ГУ ДФС у Львівській області необґрунтованим, позивач подав повторну скаргу на винесені податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України. Строк розгляду повторної скарги було продовжено до 17 грудня 2015 року включно (Рішення про продовження строку розгляду повторної скарги від 02 грудня 2015 року №23169/6/99-99-10-01-01-25).

14 грудня 2015 року Позивач отримав Рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 09.12.2015 року №27289/6/99-99-10-01-01-25.

Вказаним Рішенням Державна Фіскальна Служба України частково задовольнила повторну скаргу позивача та скасувала податкові повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області в частині взаємовідносин позивача з ТОВ «Айті Аутсорсинг» та ТОВ «Ерідл», а в решті - залишила податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

На підставі Акта перевірки та Рішення ДФС України від 09.12.2015 року відповідач виніс спірні податкові повідомлення-рішення від 18 грудня 2015 року.

Позивач не погоджуються із висновками позапланової виїзної документальної перевірки відповідача про порушення ним ПК України, оскільки в акті перевірки зроблено формальний висновок про нереальність господарських операцій. Вказані порушення на думку відповідача допущені по взаєморозрахунках з наступними контрагентами: ПП «НП «Хіміч», ТОВ «Ілана Плюс», ТОВ «Айті Аутсорсинг», ТОВ «Ерідл». Позивач зазначає, що всі надані для проведення перевірки документи складені та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України. Перевіркою не встановлено, що подані документи складені з порушенням вимог, що до них ставляться Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправним і необґрунтованим та таким, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що за результатами перевірки, встановлено заниження податку на прибуток підприємств в сумі 2373661,00 грн., заниження податку на додану вартість всього у сумі 1613530.,00 грн. В ході проведення перевірки встановлено розбіжності між податковим кредитом ТОВ «Т.В.Д.» та податковими зобов'язаннями ПП «НП «Хіміч» червень 2014 року в сумі ПДВ 448000,00 грн., та серпень 2014 року в сумі ПДВ 808000,00 грн.

Зазначені розбіжності виникли внаслідок відображення в системі податкової інформації від 30.12.2014 року № 521/26-59-22-08 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «НП Хіміч» за липень, серпень, вересень, жовтень, 2014 року», в якій зазначено:

Зустрічна звірка не проведена у зв'язку з тим, що підприємство не встановлено за податковою адресою. Встановити та опитати посадових осіб не надалось можливим.

Операції ПП «НП «Хіміч» не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов результатів відповідної господарської, економічної діяльності, трудового персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В зв'язку з цим ПП «НП «Хіміч», не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Аналізуючи надані ТОВ «Т.В.Д» для проведення перевірки документи встановлено, що відповідно до п.п. 3.1. п. 3 Договору субпідряду від 26 травня 2014 року та Договору субпідряду від 03.06.2014 року «Субпідрядник приступає до виконання до виконання робіт, передбачених даними Договором протягом трьох днів з моменту передачі йому відповідної проектно - кошторисної документації та фронту робіт».

Проте ТОВ «Т.В.Д.» до перевірки не представлено жодних підтверджуючих документів, що засвідчують передачу об'єкта для виконання робіт ПП «НП «Хіміч», зокрема не представлено актів прийому - передачі, а отже не можливо встановити чи був переданий даний об'єкт для виконання робіт, вказаних у Договорі субпідряду від 26.05.2014 року та Договорі субпідряду від 03.06.2014 року.

Враховуючи відсутність відповідних підтверджуючих документів щодо передачі об'єкта для виконання робіт, що є однією з умов виконання робіт, вказаної в пп. 2.1. п. та п.п. 3.2. п. 3 договорів субпідряду від субпідряду від 26.5.2014 року та від 03.06.2014 року, це дає змогу зробити висновок, що дані роботи ПП «НП «Хіміч» не виконувались.

Згідно поданих ПП «НП «ХІМІЧ» звіт про суми нарахованої заробітної плати зарахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (з додатком) за червень 2014 року , серпень 2014 р. кількість середньооблікова кількість штатних працівників становить 4 особи.

Середньооблікова кількість штатних працівників ПП НП «Хіміч» у червні, серпні 2014 р., та сумарні витрати праці робітників-будівельників згідно актів приймання виконаних будівельних робіт (8339,37 людино-години на обсяг робіт за червень 2014 р. та 49711 людино-години на обсяг робіт за серпень 2014 р.) працівники ПП «НП «Хіміч» при 8-годинному робочому дні повинні були виконувати дані роботи 48 людини за червень 2014 року та 73 людини за серпень 2014 року.

В зв'язку з цим ПП «НП «Хіміч» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, відсутністю необхідних транспортних засобів, недостатньої чисельності трудових ресурсів необхідних для здійснення даних робіт.

Також згідно проведеного аналізу даних ІС «Податковий блок» встановлено, що протягом червня 2014 року та серпня 2014 року ПП НП «Хіміч» був імпортером ТМЦ від фірми SАRАY ТЕКSТIL КUМАS SАNAYІ VЕ ТІСАRЕТ LІМІТЕD SІRКЕТІ(Оruc Rеіs Мahallesi. Вагbоrоs Саddеsі.): - Торгове обладнання: Фурнітура швейна: Речі домашнього вжитку, взуття, тощо.

У зв'язку із вищенаведеним, Держана податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

31.08.2015 року відповідачам проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 835/13-50-22-02-13/20796403.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем: - порушення п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1, п138.2, п.138.4. п. 138.8 ст. 3 п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 73661,00 грн. в тому числі за 2013 рік в сумі 331889,00 грн. за 2014 рік в сумі 2041772,00 грн.

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України, встановлено заниження податку на додану вартість всього в сумі 1613530,00 грн. в тому числі за січень 2013 року в сумі 271807,00 грн., за квітень 2013 року в сумі 77550,00 грн. за травень 2013 року в сумі 1302,00 грн., за липень 2013 року в сумі 6871,00 грн., за червень 2014 су в сумі ПДВ 448000,00 грн.,за серпень 2014 року в сумі ПДВ 808000,00 грн.

06.10.2015 року за № 4732/10/13-01-10-07-05 Головного управління ДФС у Львівській області прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким залишено без змін податкові повідомлення - рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 14.09.2015 року № , № а скаргу ТОВ «Т.В.Д.» - без задоволення.

09.12.2015 року за № 27289/6/99-99-10-01-01-25 ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у львівській області від 14.09.2015 року № , № в частині взаємовідносин ТОВ «Т.Д.В.» з ТОВ «Айті Аусторінг» та ТОВ «Ерідл» та залишає без змін вказані податкові повідомлення - рішення та рішення прийняте за розглядом первинної скарги в іншій частині, а скаргу - задовольняє частково.

18.12.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким на підставі акта перевірки від 31.08.2015 року № 835/13-50-22-02-13/20796403 та рішення ДФС України від 09.12.2015 року за № 27289/6/99-99-10-01-01-25, встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1896259,99 грн., за основним платежем - 1264173,33 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 632086,66 грн.

18.12.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким на підставі акта перевірки від 31.08.2015 року № 835/13-50-22-02-13/20796403 та рішення ДФС України від 09.12.2015 року за № 27289/6/99-99-10-01-01-25, встановлено порушення п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1, п138.2, п.138.4. п. 138.8 ст. 3 п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2552214,96 грн., за основним платежем - 2041772,17 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 510442,79 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно п.п. 14.1.228. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно п.п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно п. 138.2 ст. 138 цього ж Кодексу, Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно п. 138.2 ст. 138 цього ж Кодексу, у цілях цього розділу суми, відображені у складі витрат платника податку, у тому числі в частині амортизації необоротних активів, не підлягають повторному включенню до складу його витрат.

Згідно п. 138.4 ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п. 138.8 ст. 138 цього ж Кодексу, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на:

організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є:

організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб;

придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї;

фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу;

Згідно п. 198.1 ст. 198 цього ж Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 цього ж Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку

Згідно п. 198.6 ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 цього ж Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Позивачем в обґрунтування реальності (фактичності) здійснення господарських операцій надано суду копії:

- акту № 1/6 приймання виконання будівельних робіт за червень 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 2688000,00 грн.;

- акту № 1/08 приймання виконання будівельних робіт за серпень 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 1759612,00 грн.;

- акту № 1/9 приймання виконання будівельних робіт за вересень 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 1500000,00 грн.;

- акту № 1/10 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 1496000,00 грн.;

- акту № 1/11 приймання виконання будівельних робіт за листопад 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 648000,00 грн.;

- акту № 1/12 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2014 року, згідно якого вартість виконаних робіт становить 8763812,00 грн.;

- довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року;

- підсумкових відомостей ресурсів, за червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року;

- податкових накладних від 30.06.2014 року № 263, від 30.09.2014 року № 320, від 30.09.2014 року № 321, від 31.10.2014 року № 372, від 31.10.2014 року № 373, від 31.12.2014 року № 353, від 31.12.2014 року № 354, від 31.12.2014 року № 356, по Договору про виконання роботи від 26.05.2014 року;

- платіжних доручень, оплати за виконанні роботи згідно договору субпідряду від 26.05.2014 року.

- картки рахунку 63.108, за 4 квартал 2014 року з початку року: ПП»НП «Хіміч»;

- картки рахунку 63.108, за 4 квартал 2015 року з початку року: ПП»НП «Хіміч»;

- договору субпідряду від 15.05.2013 року, між ТОВ «Айті Ауторсинг» як «Субпідрядника» та ТОВ «Т.В.Д.» як «Замовника»;

- договору про відступлення права вимоги від 01.07.2013 року, між ТОВ «Айті Ауторсинг» як «Субпідрядника» та ТОВ «Ерідл» як «Замовника»;

- договору поставки № 15/08/12 від 15.08.2012 року між ТОВ «Айті Ауторсинг» як «Субпідрядника» та ТОВ «Т.В.Д.» як «Замовника»;

- договору підряду від 15.01.2013 року, між ТОВ «Ніка-Захід» як «Замовника» та ТОВ «Т.В.Д.» як «Підрядник»;

- договору генерального підряду від 15.03.2014 року, між ТОВ «Вайтек» як «Замовника» та ТОВ «Т.В.Д.» як «Генеральний підрядник».

Судом встановлено, що спірні рішення відповідачем прийняті за результатами перевірки, в ході проведення якої встановлено розбіжності між податковим кредитом ТОВ «Т.В.Д.» та податковими зобов'язаннями ПП «НП «Хіміч», які виникли внаслідок відображення в системі податкової інформації від 30.12.2014 року № 521/26-59-22-08 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «НП Хіміч» за липень, серпень, вересень, жовтень, 2014 року», в якій зазначено:

Зустрічна звірка не проведена у зв'язку з тим, що підприємство не встановлено за податковою адресою. Встановити та опитати посадових осіб не надалось можливим.

Операції ПП «НП «Хіміч» не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов результатів відповідної господарської, економічної діяльності, трудового персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В зв'язку з цим ПП «НП «Хіміч», не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

ПП «НП «Хіміч» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, відсутністю необхідних транспортних засобів, недостатньої чисельності трудових ресурсів необхідних для здійснення даних робіт.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог протиправності винесених спірних податкових повідомлень-рішень та такими що підлягають скасуванню з наступних підстав:

Складення акту перевірки є службовою діяльністю посадової особи чи посадових осіб на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації стосовно об'єкта перевірки. Посадова особа чи посадові особи відповідача при складанні акта перевірки, викладає чи викладають свою суб'єктивну оцінку результатів перевірки платника податків. Акти перевірок контрагентів (чи про неможливість проведення таких перевірок) не створюють будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов'язків в даному випадку позивача, оскільки обставини зазначені у таких актах перевірок контрагентів мають бути встановлені за результатами перевірки саме позивача, та в акті мають бути викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності позивача, як платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували обставини встановлені у вищевказаному акті перевірки контрагента ПП «НП «Хіміч».

Законодавством України не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства по суті ґрунтуються на податковій інформації від 30.12.2014 року №521/26-59-22-08 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «НП Хіміч» () за липень, серпень, вересень, жовтень 2014 року».

Вказана податкова інформація не містить жодних даних щодо предмету спору. ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві при формуванні податкової інформації не досліджувалась діяльність позивача, встановлено лише факт неможливості проведення зустрічної звірки. Неможливість реалізації органами державної фіскальної служби визначеної чинним законодавством України компетенції щодо проведення зустрічних звірок не є доказом вчинення порушення податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася.

У разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України (п. 4.4 п. 4 вищезазначених Методичних рекомендацій).

Аналізуючи наведені норми, можна зробити висновок про відсутність у податкового органу повноважень по здійсненню в рамках проведення зустрічних звірок контролю за додержанням податкового законодавства. Зустрічна звірка є заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів.

Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з понесених витрат за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагента не є джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок контрагента платника податку не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником.

Вказана позиція суду повністю узгоджується із позицію ВАС України викладеною в ухвалі від 02.02.2016 року по справі №/800/62216/14, ухвалі від 15.10.2015 року по справі №/800/52690/14.

Крім цього, згідно договору субпідряду від 25.05.2015 року, сторони не визначили обов'язку сторін по складанню акта приймання-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) та не визначили такий акт приймання-передачі як необхідну й обов'язкову умову виконання робіт субпідрядником. А із урахуванням наведеного вище п.п. 5.1.2 договору субпідряду, суд вважає, що фактично передання об'єкта для виконання робіт субпідрядником у цьому випадку здійснюється в спосіб забезпечення субпідряднику доступу до місця виконання робіт, що за будь-яких обставин є обов'язком позивача у відносинах із ПП»НП «Хіміч».

Окрім цього, як випливає з пояснень позивача, на одному й тому ж об'єкті окремі роботи здійснювалися декількома виконавцями, що обумовлює неможливість передання такого об'єкта комусь із таких субпідрядників, у зв'язку з чим можливість виконання будівельних робіт забезпечувалася позивачем у згаданий вище спосіб - шляхом надання доступу до будівельного майданчика. Акт приймання-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) не є ані первинним документом бухгалтерського обліку господарських операцій, ані документом податкового обліку, а відтак, сам по собі не впливає на бухгалтерський чи податковий облік господарських операцій платника податків.

Також відповідач при прийнятті оспорюваного рішення, відповідно до висновків, викладених в акті перевірки обґрунтовував про проведення нереальних (безтоварних) операцій свідчить також той факт, що у ПП «НП «Хіміч» відсутні ліцензії на проведення будівельних робіт. Зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2012 № 148 до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1396 «Про ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, визначили, що «Цей Порядок, що розроблений відповідно до Законів України «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування» та «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлює загальні вимоги до ліцензування господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності (далі - будівельна діяльність).

Тобто дія зазначеного порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, поширюється тільки на будівництво об'єктів архітектури, які за складністю архітектурно - будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належать до IV і V категорії складності.

Виключно така діяльність зобов'язує її виконавця та підрядника мати відповідну ліцензію, а замовника таких робіт - вимагати наявність відповідної ліцензії у виконавця чи підрядника.

Роботи, до виконання яких залучались ПП «НП «Хіміч» відносяться до 3 категорії складності і, відповідно, їх виконання не підлягає ліцензуванню.

Мета позивача полягала у використанні придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності товариства, які спричинили реальні зміни майнового стану позивача як платника податку.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання вищевказаних робіт, послуг, а також факту їх використання позивачем у власній господарській діяльності.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача, оскільки відповідачем під час проведення перевірки не здійснено перевірку всіх обставин по справі, оскільки якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, як такі, що не відповідають дійсності, не є підставою для внесення змін в податковому обліку. Вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентів, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача до відповідача про визнання протиправними і скасування спірного податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № та № від 18.12.2015 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» (, вул. Луганська, 18, м. Львів) 66727,12 грн. сплаченого судового збору грн.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 21.03.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.