Справа № 813/5794/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року справа № 813/5794/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Войтко І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дитюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові, третьої особи - Начальника Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові, третьої особи Начальника Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові про:

- визнання протиправним та скасування наказу Начальника Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові №16 о/с від 25.09.2015 р. про звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №4 батальйону №2 Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №4 батальйону №2 Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові з 26 вересня 2015 р. ;

- зобов'язання Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час перебування у вимушеному прогулі в розмірі 64 819, 70 грн.;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно звільнив позивача із служби в органах внутрішніх справ у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку, вважає що відповідачем не дотримана обов'язкова умова звільнення зі служби, не наведено чітких та конкретних обставин звільнення зі служби, жодного службового розслідування відповідачем не було проведено та не надано позивачу жодного обґрунтування щодо причин звільнення .

Представник відповідача подав заперечення на позов №262 від 14.01.2016 р., яке мотивоване тим, що ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ наказом №16 о/с від 25.09.2015 р. відповідно до попередньо написаного ним рапорту від 25.09.2015 р. про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Оскільки, ОСОБА_1 написав рапорт на звільнення за власним бажанням, підстав для проведення службового розслідування у такому випадку, передбачених Інструкцією не передбачено. Зазначив, що звільнення за власним бажанням є належною підставою для звільнення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з липня 2015 року і на час звільнення з органів внутрішніх справ перебував на посаді інспектора патрульної служби роти № 4 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Львові

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно з витягу з наказу № 16 о/с від 25.09.2015 р. ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за ст. 63 п. «і» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку).

Підставою для вказаного наказу став написаний ОСОБА_1 рапорт від 25.09.2015 р. про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

25.09.2015 р. ОСОБА_1 особисто пройшов обхідний лист звільненого співробітника, що підтверджується копією обхідного листа в матеріалах справи.

02.10.2015 р. ОСОБА_1 написав заяву про відкликання рапорту від 25.09.2015 р. та оскаржив наказ про звільнення до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї урегульовані спеціальним законодавством, до якого належать: Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затверджене Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV.

Так, пунктом 3 цього Положення №144 передбачено, що на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров'я виконувати покладені на них обов'язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 17 Закону України "Про міліцію".

Згідно з пунктом 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та відповідальність за їх не виконання передбачені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

Підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби в запас передбачені пунктом 63 Положення, серед яких і у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що визначальним фактором звільнення з підстав непроходження випробування в період іспитового строку є обставини, які в своїй сукупності дають можливість стверджувати про суттєві порушення службової дисципліни з боку працівника органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ саме на підставі підпункту "і" пункту 63 Положення.

Відповідно до п. 1.1.Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Відповідно до п.2.1 Інструкції вказаної інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Так як, позивачем не порушувалась службова дисципліна, службове розслідування не призначалось та не проводилось, суд зазначає, що підстав для звільнення позивача за п.п ."і" пункту 63 Положення у відповідача не було.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з того, що згідно підпункту "ж" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Суд переконаний, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, зокрема, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів та іншого.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Як встановлено судом, 25.09.2015р. позивач подав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Ця дата погоджена з керівництвом, тим самим сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Таким чином, видача відповідачем наказу про звільнення позивача зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку є правомірною, оскільки таке прохання міститься у рапорті позивача про звільнення.

Наведена правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 24.06.2014р. у справі №21-241а14 та від 14.10.2014р. у справі №21-299а14, яка згідно абзацу 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов'язковому врахуванню судом.

Судом встановлено, що у рапорті від 25.09.2015р. позивач виклав своє бажання звільнитись за власним бажанням.

Щодо тверджень позивача про те, що рапорт про звільнення за власним бажанням був написаний під тиском суд зазначає таке.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оглянуто відеодоказ - прес-конференцію з ОСОБА_6

Щодо показів свідка ОСОБА_4- інспектора патрульної служби Управління патрульної служби МВС у м. Львові встановлено наступне.

Свідок підтвердила, те, що звільнення 25.09.2015 р. позивача із служби в УПС МВС у м.Львові безпосередньо пов'язане з подією, яка мала місце в ніч з 24.09.2015 р. на 25.09.2015 р. за участю позивача та ОСОБА_7 в ході якої останній спричинив позивачу легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_4 зазначила, що керівником УПС МВС у м. Львові ОСОБА_6 не чинився психологічний тиск в присутності працівників управління, які разом з позивачем та свідком були викликані в кабінет ОСОБА_6 Також сказала, що ОСОБА_6 виставив вимогу ОСОБА_1 про написання рапорту про звільнення за власним бажанням. Розмова у присутності працівників велася на підвищених тонах, проте психологічного тиску на позивача не було.

Щодо показів свідка ОСОБА_5 -командира батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Львові лейтенанта міліції встановлено наступне.

У своїх поясненнях свідок зазначає, що написання позивачем заяви про звільнення передувала профілактична бесіда з ОСОБА_6 на тему етики поводження поліцейського в побуті. Також свідок повідомив, що його та позивача викликали саме щодо подій, які мали місце в ніч з 24 на 25 вересня 2015 р. за участю позивача. На запитання «чи був тиск зі сторони ОСОБА_6 при написанні заяви про звільнення», відповів, що не було.

Проаналізувавши зазначені покази свідків та докази суд приходить до висновку, що здійснення психологічного тиску на позивача при написанні рапорту про звільнення не підтверджено у судовому засіданні, позивач до правоохоронних органів про вчинення відносно нього психологічного тиску при написанні рапорту не звертався. Так само позивач, не звертався із рапортом щодо проведення службового розслідування по факту подій, що відбулися в ніч з 24.09.2015 р. на 25.09.2015 р.

Окрім того, відповідно до висновку службової перевірки по факту звернення ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ від 25.09.2015 р. встановлено, що через місяць служби, а саме 25.09.2015 р. ОСОБА_1 виявив бажання звільнитися з ОВС в період іспитового строку, про що звернувся з письмовим рапортом. В усному поясненні ОСОБА_1 повідомив, що рішення ним прийнято особисто та обдумано, без будь-яких спонукань та примушувань зі сторони керівництва УПС у м. Львові.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що причини звільнення позивача у оскаржуваному наказі сформульовані неправильно. Так як, у Законі України «Про міліцію» та Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не врегульовано питання зміни неправильного формулювання причин звільнення, суд на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України, а саме статті 235.

Відповідно до частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, в даному випадку суд вважає протиправним наказ №16 о/с від 25.09.2015 року лише в частині формулювання підстави звільнення, а інші позовні вимоги не можуть бути задоволені.

За таких обставин, враховуючи вимоги статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що для захисту порушених прав позивача слід визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №16 о/с від 25.09.2015 року в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №4 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Львові та змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з ст. 63 п. «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на ст. 63 п. «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

Щодо судових витрат, то такі відповідно до норм ст .94 КАС України не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №16 о/с від 25.09.2015 року в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №4 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Львові.

3. Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з ст. 63 п. «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на ст. 63 п. «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.03.2016 року.

Суддя Братичак У.В.