Справа № 2а/463/150/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2016 р. м. Київ К/800/9648/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити пенсію за віком з вересня 2012 року по січень 2014 року, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити нарахування та провести перерахунок пенсії з вересня 2012 року по січень 2014 року в розмірі 60899,52 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно з вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2011 року його було відправлено для відбуття покарання у Дрогобицьку виправну колонію. Після досягнення пенсійного віку позивач звернувся до адміністрації ДВК-40 з клопотаннями щодо оформлення пенсії за віком, однак отримав відмову, яка мотивувалася тим, що у позивача буде змога оформити пенсію за віком після виходу з колонії за весь період з часу набуття пенсійного віку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року вирок Солом'янського районного суду м. Києва було скасовано, та на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року, 31 грудня 2013 року позивача було звільнено з Київського слідчого ізолятора №13 під заставу у зазначеній ухвалі слідчого судді.

Позивач 5 лютого 2014 року звернувся в Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова із заявою про оформлення пенсії за віком.

Позивачу була нарахована пенсія, однак лише з часу звернення, в задоволенні його заяви про нарахування пенсії з часу досягнення ним пенсійного віку йому було відмовлено.

Оскільки позивач фактично своєчасно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до адміністрації ДВК-40, вважає, що відмова в нарахуванні такої з часу досягнення пенсійного віку є неправомірною, тому просив позов задовольнити.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 2 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_4 за період з 2 вересня 2012 року по січень 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова задоволені частково.

Постанова Личаківського районного суду м. Львова від 2 вересня 2014 року скасована.

Прийнята нова постанова, якою адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова призначити, здійснити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 13 грудня 2013 року.

Позовні вимоги за період з вересня 2012 року по 12 грудня 2013 року залишені без розгляду.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом та вбачається з копії довідки про звільнення позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбував покарання в Київському слідчому ізоляторі з 31 травня 2010 року по 31 грудня 2013 року.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року, у зв'язку з внесенням застави, 31 грудня 2013 року позивача було звільнено з-під варти.

5 лютого 2014 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії.

Територіальним управлінням Фонду прийнято рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 5 лютого 2014р. (з дня подачі заяви) відповідно до статті 26 та з врахуванням статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», (в редакції чинній станом на 2 вересня 2012 року), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно із п.1 частини першої статті 45 вказаного Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що на час досягнення пенсійного віку - 2 вересня 2012 року, позивач перебував під вартою.

Відповідно до п.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній станом на 2 вересня 2012 року (досягнення позивачем пенсійного віку), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Відповідно до п.7 вказаного порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: а) довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера заявнику; б) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637; в) довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а починаючи з 1 липня 2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, додатком 3; г) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Згідно з п.16 вказаного порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як встановлено судом та вбачається з листа Генеральної Прокуратури України від 23 січня 2014 року №17/1/2-17643-10, паспорт громадянина України, копії довідки з ідентифікаційним кодом на ім'я позивача, а також інші речі та документи повернено позивачу 31 грудня 2013 року та 16 січня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на час досягнення пенсійного віку під вартою, позивач був позбавлений можливості у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», звернутися у визначені статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строки, безпосередньо до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Як встановлено судом та вбачається з листа Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області від 26 квітня 2014 року №1/15-П, позивач набув право на отримання пенсії за віком під час відбування покарання в Дрогобицькій виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№40). Однак на підставі п.п.3, 4 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України позивачу було роз'яснено, що засуджені, які втратили працездатність під час відбування покарання, мають право на пенсію після звільнення їх від покарання.

Отже, позивач вчинив усі можливі дії для оформлення та нарахування йому пенсії за віком, а тому має право на нарахування йому пенсії з часу досягнення пенсійного віку - 2 вересня 2012 року, позовні вимоги в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити нарахування та провести виплату пенсії за віком позивачу за період з 2 вересня 2012 року по січень 2014 року є підставними та підлягають задоволенню.

Враховуючи розмежування компетенції територіальних управлінь пенсійного Фонду України, суд першої інстанції правильно вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити позивачу пенсію за віком з вересня 2012 року по січень 2014 року, оскільки таке питання належить до компетенції Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова.

Як встановлено судом, 14 квітня 2014 року позивач отримав відповідь з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в нарахуванні та виплати пенсії з вересня 2012 року, саме з цього дня позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До Личаківського районного суду м. Львова за захистом своїх прав позивач звернувся 16 червня 2014 року, тобто позивачем не пропущений шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення цього позову, а апеляційний суд помилково скасував таке законне рішення.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року скасувати, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 2 вересня 2014 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :