Справа № 826/26593/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2016 року № 826/26593/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 29 561,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 29 561,24 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що до 27.11.2014 р. за строковим трудовим договором на постійній основі працював на посаді помічника народного депутата України та була звільненою з цієї посади у зв'язку з достроковим припиненням повноважень цього народного депутата. З огляду на зазначену підставу звільнення, на переконання позивача, Апарат Верховної Ради України відповідно до п. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата" повинен був виплати їй одноразову грошову допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати, однак, як йдеться у позовній заяві, протиправно не виплатив, що порушило права позивача на отримання вказаних коштів.

До судового засідання позивач, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилася, повноважних представників не скерувала, подавши клопотання від 19.02.2016 про продовження розгляду справи без її участі в порядку письмового провадження.

Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, повноважних представників не скерував.

З огляду на зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 в період з 13.12.2012 по 27.11.2014, відповідно до довідки Апарату Верховної Ради України від 27.11.2015 № 20-26/5009.

Позивач була увільнена від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата у зв'язку із достроковим припинення повноважень народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_3 відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 № 690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів".

На підставі подання народного депутата України ОСОБА_4 та особистої заяви ОСОБА_1 від 28.11.2014 за розпорядженням Керівника апарату Верховної Ради України від 04.12.2014 № 7554 позивача було зараховано з 28.11.2014 на посаду помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу".

Умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України (далі Положення), затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року за № 379/95-ВР.

Так, відповідно до положень статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України (ч. 1).

Помічником-консультантом народного депутата може бути лише громадянин України, що має середню спеціальну чи вищу освіту і вільно володіє державною мовою (ч. 2).

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування (абз. 3 ч. 3).

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, але не є державними службовцями, також можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України (абз. 4 ч. 3).

Помічник-консультант народного депутата звільняється з попереднього місця роботи в порядку переведення в зазначений у його заяві і поданні народного депутата строк (абз. 5 ч. 3).

Народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Народний депутат має право у межах загального фонду, виділеного йому для оплати праці помічників-консультантів та не використаного ним для цієї мети, сплачувати визначені договорами чи угодами роботи, послуги, пов'язані із здійсненням депутатських повноважень (ч. 4).

У разі затримання, арешту, притягнення помічника-консультанта народного депутата до кримінальної відповідальності правоохоронні органи зобов'язані невідкладно повідомити про це народного депутата (ч. 5).

У випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України (ч. 6).

Помічнику-консультанту народного депутата, звільненому у зв'язку з закінченням строку повноважень народного депутата, надається попередня або рівноцінна робота (посада), якщо до прийняття на роботу помічником-консультантом він працював у органах державної влади або в органах місцевого самоврядування. Період перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата за строковим трудовим договором на постійній основі зараховується до трудового стажу за спеціальністю такого помічника-консультанта (ч. 7).

Аналогічні частині 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" приписи містяться і в статті 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 р. №379/95-ВР в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Як встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень на неї поширювалась дія Закону України «Про державну службу», у зв'язку із чим позивача для кадрового та фінансового обслуговування прикріплено до Апарату Верховної Ради України, а відтак застосуванню до позивача підлягають положення Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - КЗпП України).

Так, згідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 цього кодексу визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення трудового договору відповідно до положень ст. 24 КЗпП України оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк, як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Статтею 36 КЗпП України визначено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, в тому числі, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

В той же час, положеннями п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Для звільнення помічника-консультанта народного депутата України не потрібно погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) Апарату Верховної Ради України, виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває (ч. 2 статті 4.5).

Разом з тим, як вбачається з наявних у справі матеріалів, а зокрема, розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 04.12.2014 № 7554, в ситуації з позивачем мало місце застосування виключень, передбачених положеннями п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, при цьому, на переконання суду, зазначення у тексті вказаного розпорядження про увільнення позивача від виконання обов'язків помічника - консультанта народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_3 не свідчить про припинення кадрового та фінансового обслуговування позивача з Апаратом Верховної Ради України та фактичне припинення (розірвання) трудового договору позивача в розумінні ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Між тим, серед іншого суд вважає за доцільне відмітити, що нормою п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено лише можливість (тобто право, а не обов'язок) звільнення помічника-консультанта народного депутата України у разі припинення повноважень народного депутата України з дати їх припинення.

Таким чином, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у справі доказів обставини, а також доводи сторін у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення визначеної позивачем суми коштів.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, ч. 2 ст.11, ст.ст. 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили згідно зі статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська