Справа № 826/18777/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об"єднання «Південно-Західна залізниця» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного територіально-галузевого об"єднання «Південно-Західна залізниця» до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Державне територіально-галузеве об"єднання «Південно-Західна залізниця» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в якому просило:

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 р. №256, а саме: не реєстрації за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 своїх зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по ст. Вишневе, ст. Боярка, ст. Тарасівка за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 в сумі 2 292 346 гривень 14 копійок.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності відмови у виплаті витрат на перевезення пільгових категорій громадян у сумі 2 292 346 гривень 14 копійок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.01.2014 року між ДТГП «Південно-Західна залізниця» та Управлінням праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації укладено договір №155/1 на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортним загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги, згідно умов якого перевізник зобов'язується надавати послуги з перевезення окремих категорій громадян, які відповідно до чинного законодавства мають право на пільговий проїзд, а замовник здійснює компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян, які оформили пільгові проїзні документи, в повному обсязі.

Державне територіально - галузеве об'єднання «Південно - Західна залізниця», в особі відокремленого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень згідно діючого законодавства щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом липня - грудня 2014 року надавала послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій Вишневе, Боярка, Тарасівка, що розташовані у Київської області.

Згідно статистичної та бухгалтерської звітності залізницею фактично надано послуги на загальну суму 2 292 346, 14 грн. головний розпорядник коштів повинен був зареєструвати додаткові зобов'язання в сумі 2 292 346, 14 грн. та надати про це інформацію фінансовому органу.

Однак, Відповідач не проводив реєстрації додаткових зобов'язань та щомісячно не надсилав уточненої інформації про фактично нараховані у поточному місяці суми до фінансового органу міської ради.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільги по безплатному користуванні приміським транспортом окремих категорій громадян передбачені такими нормативними актами України: Законом України від 28,02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ст.ст.20;21;30); Законом України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст.10-16); Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (ст.38-1); Законом України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (ст.ст.7; 9); Постановою Кабінету Міністрів від 17.05.93р. №354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

На виконання зазначених нормативних актів сторонами укладено Договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги № 155/1 від 08.01.2014р. (далі - Договір).

Адміністративний договір -дво - або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди (пункт 14 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, за укладеним Договором Перевізник зобов'язується надавати послуги з перевезення окремих категорій громадян, які відповідно до чинного законодавства мають право на пільговий проїзд (надалі Пільгові категорії громадян), а Замовник здійснює компенсаційні виплати за перевезення Пільгових категорій громадян, які оформили пільгові проїзні документи, в повному обсязі (п.1.1).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що при здійсненні компенсаційних виплат за перевезення Пільгових категорій громадян сторони керуються Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік, з урахуванням статей 46, 102 Бюджетного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету» (із змінами), постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (із змінами) та постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 р. №1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних витрат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян».

Крім цього, обов'язок Управління відшкодувати Південно-Західній залізниці витрати на перевезення пільгових категорій громадян, як його владна управлінська функція, визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», Законом України «Про залізничний транспорт» та Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256.

Зокрема, на виконання вказаної державної програми згідно додатку 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року №719-VII передбачено додаткову дотацію з державного бюджету до обласного бюджету Київської області в сумі 69112,5 тис. грн.

Пунктами 2,3,5-8 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256, передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних та районних бюджетах на зазначені цілі. Згідно п.п. 3, 5-8 вказаного Порядку головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь та інших самостійних структурних підрозділів місцевих адміністрацій, виконавчих рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісячно готують дані про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами постачальниками відповідних соціальних послуг і направляють їх до фінансових органів місцевих державних адміністрацій. Фінансові органи місцевих виконавчих рад на підставі отриманих актів звіряння щомісячно готують реєстри нарахованих сум щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та направляють їх фінансовим органам обласних державних адміністрацій, які після отримання коштів субвенцій надають органам Державного казначейства платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки місцевих бюджетів. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються на рахунки головних розпорядників коштів, які здійснюють розрахунки з постачальниками соціальних послуг.

Абзац 8 пункту 6 Порядку, також, передбачає, що у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 7 Порядку №256 Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Згідно ч. 2 п. 8 Порядку №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Зважаючи на наведене, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах обов'язок Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації відшкодувати залізниці витрати на перевезення пільгових категорій громадян, як його владну управлінську функцію, визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», статтею 7 Закону України «Про залізничний транспорт», Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256.

З аналізу наведених правових положень вбачається, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов'язання за укладеними договорами.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 року у справі № 21-384во09.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач повинен був надіслати інформацію за липень-грудень 2014 року щодо компенсування пільг, наданих залізницею відповідним категоріям громадян, фінансовим органам, які складають уточнені реєстри. Проте, відповідачем не було виконано вимоги п. 6 Порядку, не зареєстровані додаткові зобов'язання, чим порушено права позивача. Тобто, відповідач, в цій частині не виконав, вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, чим порушив право позивача на отримання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізницею в повному розмірі, що в свою чергу дає підстави вважати протиправними дії, і бездіяльність Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не задовольнив вимогу про стягнення 2292346 грн.14 коп. як витрат понесених за надання транспортних послуг пільгових категоріям громадян, виходячи з того, що Позивачем не надано до суду доказів того, що кошторисом на 2014 р., затвердженим головою Києво-Святошинської райдержадміністрації була передбачена така сума коштів на компенсаційні виплати на пільговий проїзд на залізничному транспорті, які фактично були понесені позивачем у розмірі 2 292 346 грн. 14 коп.

Однак, згідно з положеннями пунктів 9, 10, 11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 передбачено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Слід додати, що вищезгаданий Договір, як вже зазначалося вище, за своєю правовою природою є адміністративним договором.

За відсутності врегулювання у чинному законодавстві особливостей укладення та виконання адміністративних договорів, до правовідносин сторін за адміністративним договором підлягають до застосування загальні положення ЦК України та ГК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, на підставі якої виникають зобов'язальні правовідносини відповідної правової природи. Права та обов'язки сторін, обумовлені договором, складають його зміст і повинні дотримуватись сторонами.

За вказаним вище договором на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу вартість перевезення по пільговим тарифам відповідних категорій громадян.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором про розрахунки за надані послуги по перевезенню було позивач поніс витрати на пільгове перевезення, які не були йому відшкодовані всупереч умовам вказаного договору.

Відсутність бюджетного асигнування не зумовлено відсутністю відповідного асигнування в необхідному розмірі.

Внаслідок цього є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до вищевказаних Законів України будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись.

Аналогічна правова позиція висловлена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2015 року №К/800/36279/15.

Про обов'язок Відповідача відшкодувати понесені витрати за перевезення пільгових категорій громадян стверджується і в Постанові Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2016 року №К/800/53210/14.

Відсутність коштів для належного виконання грошового зобов'язання не може бути визнана обставиною, що звільняє від відповідальності (форс-мажорною обставиною), незалежно від підстав її виникнення.

Зокрема, згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг. Така відсутність коштів не може бути визнана як виключна обставина, та є порушенням пункту 1 статті 6, статті 13 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 11 вересня 1997 року.

Водночас, сторонами не надано до суду доказів того, що кошторисом на 2014 р., затвердженим головою Києво-Святошинської райдержадміністрації була передбачена така сума коштів на компенсаційні виплати на пільговий проїзд на залізничному транспорті, які фактично були понесені позивачем у розмірі 2292346 грн., зважаючи на що, позовні вимоги в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації на користь державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» витрати в сумі 2292346 грн. на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.07.14 по 31.12.14 є передчасними.

Також пунктом 6 Порядку № 256 визначено, що у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрації, управлінням Державної казначейської служби АРК., міст Києва та Севастополя.

У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми.

У той же час, зміст пункту 6 Порядку № 256 свідчить, що він не передбачає обов'язку Управління реєструвати додаткові зобов'язання та не визначає порядку такої реєстрації.

Пунктом 2.2.2 Договору визначено обов'язок Позивача щомісячно надавати Відповідачу наступні документи:

- облікові форми, розрахунки сум фактично перевезених пільговиків на відшкодування витрат, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій громадян;

- форму 3-пільга-акти звіряння розрахунків з підписом уповноважених осіб та печаткою Перевізника.

При цьому, усі подані протягом відповідного періоду Позивачем до Управління форми № 2-пільга, що затверджена наказом Мінпраці України від 21 квітня 2003 року № 100, не заповнені належним чином, оскільки при заповненні форми в графі «прізвище, по-батькові» зазначено «ПЕН, ВВВ, ЛЧАЕС», а в графі «адреса», «ідентифікаційний код пільговика», «особистий рахунок пільговика» інформація відсутня.

Відповідно до п. 2 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29 січня 2003 року (далі - Постанова № 117), до Реєстру включається наступна інформація: загальні відомості про пільговика (прізвище, ім'я, та по-батькові, число, місяць, рік народження, ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, адреса зареєстрованого місця проживання, реквізити паспорта та документа, що підтверджує право на пільги, а також категорія пільговика перелік пільг, на які він має право, інформація про те, якими пільгами він користується.

Пунктом 3 Постанови № 117 встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 Постанови № 117 інформацію та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1 -пільга», в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

У пункті 11 Постанови № 117 закріплено, що Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Отже, колегія суддів зазначає, що Відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, був фактично позбавлений можливості перевірити дійсність вимог Позивача, заявлених ним у формах № 2-пільги та актах звірки щодо фактично наданих послуг з пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по Києво-Святошинському району в період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року, що дає Управлінню право не проводити реєстрацію цих документів, як зобов'язань по Договору від 08 січня 2014 року № 155/1.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254, 265 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об"єднання «Південно-Західна залізниця» на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 22 березня 2016 року)

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.