Справа № 461/3105/15-а 2а/461/232/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 876/5252/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на постанову Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року по справі № 461/3105/15-а за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третьої особи Державної прикордонної служби України, публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання бездіяльності протиправною,-

В C Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Галицького ВДВС ЛМУЮ, третьої особи Державної прикордонної служби України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Галицького ВДВС ЛМУЮ в частині невжиття заходів щодо усунення порушень права на вільне пересування та права на працю позивача та скасувати тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, що встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що 12 травня 2014 року він намагався перетнути державний кордон України в сторону Польщі, проте йому було відмовлено в цьому органами прикордонної служби. Така відмова була оформлена рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України серія УС № 000356 від 12 травня 2014 року. Із цього рішення та інформації органу прикордонної служби він дізнався, що заборона на перетин кордону встановлена ухвалою від 04 квітня 2014 року Луцького міськрайонного суду Волинської області, прийнятою на підставі подання органу виконавчої служби, якою тимчасово обмежено його право виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року про стягнення з нього грошового боргу на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Вказує, що має дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща, а також його трудова діяльність здійснюється в цій країні на підставі відповідного трудового контракту. В такий спосіб позивач намагається заробляти на своє життя, життя своєї сім'ї, а також з метою погашення боргу перед банком. Інших джерел надходження коштів в даний час у нього немає. 11 лютого 2015 року він надав органу виконавчої служби пояснення з приводу відсутності обставин, що свідчать про його ухилення від сплати боргу, а 18 лютого 2015 року подав клопотання про вжиття заходів для скасування обмеження права на виїзд за кордон, оскільки таке обмеження не дає можливості заробляти кошти та само по собі фактично призводить до неможливості виконання ним судового рішення. Проте, станом на даний час така заборона не знята, а тому вважає свої права порушеними з огляду на те, що наявна заборона (обмеження) його права на виїзд за межі України в даний час є необґрунтованою, незбалансованою, порушує його законні права на свободу пересування та вибір місця праці, а також суперечить меті примусового виконання рішень, встановленій Законом України "Про виконавче провадження".

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, що встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржила третя особа публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", яка покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено те, що 04 квітня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області на підставі подання органу виконавчої служби прийняв ухвалу, якою тимчасово обмежив громадянину ОСОБА_1, право виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.11р. про стягнення з ОСОБА_1 грошового боргу на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"

Розглядаючи справу, суди першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно - правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційний суд не погоджується з такою правовою позицією і зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" визначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон .

Так, п.5 ч.1 цієї статті передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3 - 5 і 9 ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права, спір, який виник між сторонами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України до справ адміністративної юстиції відносяться лише публічно - правові спори, а вказаний спір виник в процесі виконання рішення суду в цивільній справі.

Відповідно до ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід задоволити частково, та закрити провадження у справі, оскільки вказаний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року по справі № 461/3105/15-а скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання рішенням суду законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Ухвала складена в повному обсязі 24.03.2016 року.