Справа № 816/116/16
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/116/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Касумова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2016 року позивач ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 27 лютого 2015 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до витрат були включені товари отримані та оплачені, які мають підтверджуючі документи. Посадові особи ДПІ у м. Полтаві, які проводили перевірку не правомірно зарахували до витрат зазначених у декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_3 витрати на придбання тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн. Також позивач зазначив, що до перевірки не надавав первинної бухгалтерської документації щодо витрат пов'язаних з придбанням тютюнових виробів, а тому не зрозуміло звідки у відповідача дані щодо придбання тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала адміністративний позов та просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив відмовити у його задоволені повністю.

У письмових запереченнях наданих суду, відповідач зазначає, що до складу витрат, відображених у декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, яку позивач подав до ДПІ у м. Полтаві, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, безпідставно включено витрати на придбання тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн, за які не проведено оплату постачальнику - ТОВ «ТК» Мегаполіс - Україна», по зазначеному контрагенту у позивача виникла кредиторська заборгованість на цю суму. Отже відповідно до вимог пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 174 Податкового кодексу України, товари повинні бути не тільки отримані, а й оплачені, тому фактично понесені витрати мають бути підтверджені, крім видаткової накладної, ще й документами на оплату.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві та є платником податку на додану вартість (а.с. 8, 8 зворотній бік, 13 зворотній бік).

Працівниками ДПІ у м. Полтаві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у м. Полтаві від 04.12.2014 № 2632 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання за грудень 2014, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання вимог законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 17.01.2015 № 88/16-01-17-01-11/, відповідно до якого встановлено порушення позивачем:

- пункту 2 частини 1 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі за текстом - Закон про ЄСВ), наслідком чого стало заниження єдиної соціального внеску за 2011-2013 роки на 10 958,93 грн.

- пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44, підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодекс України, пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України № 436- IV від 16.01.2003, а саме не падання книги обліку доходів за 2011 рік та IV квартал 2012 року та книги обліку доходів та витрат за період І-ІІІ квартал 2012 року та за 2013 рік;

- пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податковою кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік к загальну суму 2 498,23 грн.

На підставі акта перевірки від 17.01.2015 № 88/16-01-17-01-11/ відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.02.2015 року:

- № яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасно не нарахований єдиний соціальний внесок у розмірі 2 014,89 грн;

- № 1 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 3 122,79 грн (а.с. 7);

- № яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн, за відсутність книги обліку доходів та книги обліку доходів і витрат.

За результатами процедури адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень вищі контролюючі органи залишили скарги ФОП ОСОБА_3 без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 27.02.2015 року № , № 1 та № - без змін.

Позивач, вважаючи висновки викладені в акті перевірки від 17.01.2015 № 88/16-01-17-01-11/ упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, не погоджуючись із правомірністю прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення від 27.02.2015 № 1, оскаржив його до суду.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 27.02.2015 № 1, суд виходить з наступного.

Як слідує зі змісту акта перевірки від 17.01.2015 № 88/16-01-17-01-11/, висновок про заниження ФОП ОСОБА_3 податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, відповідач обґрунтовує завищенням витрат безпосередньо пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік на загальну суму 2 498,23 грн, а саме: безпідставно включено витрати на придбання тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн, за які не проведено оплату постачальнику - ТОВ «ТК» Мегаполіс - Україна», по зазначеному контрагенту у позивача виникла кредиторська заборгованість на цю суму.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.2.2 пункту 138.2. статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до підпункту 138.10.2 пункту 138.10. статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

- витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

- винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

- витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

- амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

- витрати на врегулювання спорів у судах;

- плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

- інші витрати загальногосподарського призначення.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Проаналізувавши вищезазначені норми Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що для формування витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, товари повинні бути отримані, оприбутковані та оплачені.

Позивачем у адміністративному позові зазначено та підтверджено матеріалами справи, що оплата за придбання тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн, за які не проведено оплату постачальнику - ТОВ «ТК» Мегаполіс - Україна», позивачем поставлено у кредиторську заборгованість по зазначеному контрагенту.

Дана обставина не заперечується і відповідачем про, що і зазначено в акті перевірки.

В ході судового засідання встановлено та не заперечується сторонами, що сума витрат, пов'язаних з придбанням тютюнових виробів вартістю 16 654,85 грн у постачальника - ТОВ «ТК» Мегаполіс - Україна», позивачем віднесено до витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу на підставі видаткових накладних та віднесення суми вартості товару до кредиторської заборгованості, а тому суд вважає дії позивача правомірними.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході судового засідання не доведено правомірність своїх дій та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 27.02.2015 № 1.

У даному випадку позивач довів суду, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

З урахуванням викладеного, суд вважає висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в охопленому перевіркою періоді - безпідставним.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 27 лютого 2015 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39680655) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2016 року.

Суддя С.А. Іваненко