Справа № 810/94/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року 810/94/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

11 січня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника відповідача Герасимчука С.С. від 2 грудня 2015 р. № 1930/3 "Про звільнення ОСОБА_1.", яким позивача було звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області з 4 грудня 2015 р.;

- поновлення позивача на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області з 4 грудня 2015 р.;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 грудня 2015 р. по день поновлення на роботі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано порядок його звільнення. Так, посаду, яку обіймав позивач, було скорочено, на виконання вимог ст. 492 КЗпП України відповідачем було попереджено позивача повідомленням про майбутнє звільнення із займаної посади 31 серпня 2015 р., також запропоновано зайняти вакантну посаду (а.с. 19-21).

17 березня 2016 р. від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Наказом начальника відповідача №1930/3 позивача було звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції з 4 грудня 2015 р. (далі - наказ № 1930/3) (а.с. 9).

У зв'язку з тим, що позивач вважає названий наказ таким, що винесений протиправно, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну службу" "Про державну службу" від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), КЗпП України.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до вимог ст. 2 названого Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Як убачається зі ст. 4 Закону № 3723-ХІІ, право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 32 названого Закону рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як убачається з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Наказом начальника відповідача від 25 квітня 2013 р. №430/3 позивача було призначено на посаду головного спеціаліста сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції.

Наказом начальника відповідача від 23 жовтня 2014 р. № 1256/3 позивача було переведено на посаду начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції області (а.с. 8).

Наказом начальника відповідача від 2 грудня 2015 р. № 1930/3 позивача було звільнено із посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції області з 4 грудня 2015 р. (а.с. 9).

Підставою для звільнення в названому наказі зазначено: попередження про скорочення посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції, підписане позивачем 31 серпня 2015р., та подання заступника начальника управління з питань державної реєстрації від 11 листопада 2015 р. № 326/02.02 (а.с. 9).

Перевіряючи правомірність винесення відповідачем наказу № 1903/3, судом встановлено порушення порядку звільнення позивача із займаної посади.

Як вже зазначалося, згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Так, судом встановлено, що 31 серпня 2015 р. позивача було повідомлено про скорочення посади, яку обіймав позивач, а саме, посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 10).

Проте, при повідомленні позивача про скорочення посади відповідачем не було дотримано вимоги ст. 492 КЗпП України в частині надання позивачу пропозиції зайняти іншу посаду на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як убачається з названого повідомлення, графа "пропонуємо Вам зайняти посаду" була незаповненою (а.с. 10).

У подальшому в графі пропозиції було ручкою дописано, що позивачу пропонується зайняти посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 67).

Про відсутність такого запису на момент вручення позивачу цього повідомлення свідчить фотокопія повідомлення знята на мобільний телефон позивачем, відсутність такого запису свідчить і про те, що в повідомленні в місці де позивач повинен написати «погоджуюсь або не погоджуюсь», відсутні будь-які записи (а.с. 10).

Як убачається з подання заступника начальника управління з питань державної реєстрації від 11 листопада 2015 р. № 326/02.02, він просив начальника відповідача звільнити позивача як такого посада якого скорочена та у зв"язку з його відмовою від переведення на запропоновану вакантну посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 69).

Проте, жодного документа на підтвердження відмови позивача на переведення на запропоновану вакантну посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції, відповідачем надано не було.

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що 28 вересня 2015 р. позивач звернувся до начальника відповідача із заявою, у якій просив перевести його на посаду завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно районного управління юстиції у Кагарлицькому районі (а.с. 119).

Проте, жодного документа на підтвердження розгляду начальником відповідача названої заяви відповідачем суду надано не було.

Водночас, при вирішенні справи судом також враховано, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також, сприяння у збереженні роботі.

Так, при звільненні власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв"язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов"язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, вживає заходи щодо переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 р. № 21-52а15.

Як убачається з витягу із штатного розпису відповідача станом на 4 травня 2015 р., у відповідача була вакантною посада завідувача сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно (а.с. 72).

Лише з 29 вересня 2015 р. було зараховано ОСОБА_3 до проходження стажування на названій посаді, що підтверджується наказом від 28 вересня 2015 р. № 1469/3 (а.с. 74).

Наведене свідчить, що на дату повідомлення позивача про скорочення посади, яку він обіймав, а саме, посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції, у відповідача була вакантна посада завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та посада головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції, які у визначений ч. 3 ст. 492 КЗпП України спосіб позивачу запропоновані не були.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено порядок звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що наказ відповідача № 1903/3 видано неправомірно, а отже, він підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 5 грудня 2015 р. по дату винесення рішення в даній адміністративній справі, судом встановлено таке.

Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача з дати звільнення - 4 грудня 2015 р.

Розрахунок суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, має бути здійснено у періоди: з 5 по 31 грудня 2015 р. (оскільки згідно з табелем обліку робочого часу за грудень 2015 р. 4 грудня 2015 р. позивач був на роботі); з 1 січня по 18 березня 2016 р.

Як убачається з листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 р. "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 р." N 10196/0/14-14/13, у період з 5 по 31 грудня 2015 р. було 19 робочих днів.

Згідно з листом Мінсоцполітики України 20 липня 2015 р. "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 р." N 10846/0/14-15/13 у січні було 19 робочих днів, у лютому - 21, у період з 1 по 18 березня - 13.

Середньоденна заробітна плата позивача має бути розрахована таким чином.

Згідно з вимогами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (в тому числі і за час вимушеного прогулу) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до вимог п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Довідка про доходи позивача від 3 лютого 2016 р. № 46 свідчить, що позивачу у жовтні 2015 р. було нараховано заробітну плату у сумі 3311 грн 21 коп. (виплачено - 2593 грн 18 коп.), у листопаді 2015 р. - 2942 грн 45 коп. (виплачено - 2304 грн 38 коп.) (а.с. 101).

Фактично позивачем було відпрацьовано у жовтні 2015 р. - 18 робочих днів, у листопаді 2015 р. - 21 робочий день, що підтверджується табелем обліку робочого часу.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становила 160 грн 35 коп. (3311 грн 21 коп. + 2942 грн 45 коп./ 39 (кількість фактично відпрацьованих днів)).

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, складає 11 545 грн 20 коп., зокрема, у період з:

- 5 по 31 грудня 2015 р. - 3046 грн 65 коп. (160 грн 35 коп. (середньоденна заробітна плата)* 19 (кількість робочих днів у періоді));

- 1 січня по 18 березня 2016 р. - 8498 грн 55 коп. (160 грн 35 коп. (середньоденна заробітна плата)* 53 (кількість робочих днів у періоді)).

За таких обставин суд дійшов висновку, що заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, а саме, з 5 грудня 2015 р. по 18 березня 2016 р., складає 11 545 грн 20 коп. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 256 "Постанови суду, які виконуються негайно" КАС України негайно виконується постанова суду про присудження, з-поміж іншого, періодичних платежів з Державного бюджету України у межах суми стягнення за один місяць.

За наведених обставин суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, чого не було зроблено відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасимчука С.С. від 2 грудня 2015 р. № 1930/3 "Про звільнення ОСОБА_1.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області з 4 грудня 2015 р.

Допустити негайне виконання даної постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 5 грудня 2015 р. по 18 березня 2016 р. у сумі 11 545 (одинадцять тисяч п"ятсот сорок п"ять) грн 20 коп.

Допустити негайне виконання даної постанови в частині стягнення заробітної плати за 1 місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.