Справа № 815/3474/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3474/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Скрипченко В.О.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта - Степаненко Станіслава Олександровича та представника Головного управління Міндоходів в Одеській області - Бутрик Анастасії Олегівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАМ - Агросервіс" до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Міндоходів в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області, Державної казначейської служби України, Державне підприємство "Сервісний центр в Одеській області", за участю Ізмаїльської міжрайонної прокуратури про скасування рішення та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БАМ - Агросервіс" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (далі ОДПІ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Міндоходів в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області, Державної казначейської служби України, Державне підприємство "Сервісний центр в Одеській області", за участю Ізмаїльської міжрайонної прокуратури, про скасування рішення ОДПІ про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року та стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ завданої в результаті неправомірних дій відповідача матеріальної шкоди в розмірі 402957,68 грн..

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення ОДПІ про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 23 вересня 2010 року по 18 грудня 2010 року зі станції Чорногорські Копі (Російська Федерація) на митну територію України до державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" у режимі "транзит" надійшло 23535,93 тонн вугілля марки "Д", вантажовласниками якого є іноземні компанії "Bremer International Limited" та "Avandix Limited". Зазначений вантаж приймався портом без перевантаження, за вагою, вказаною у залізничних накладних та у період з 23 вересня 2010 року по 18 грудня 2010 року відвантажувався портом на адресу вантажовласників. Після фактичного відвантаження вугілля, державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт" було зафіксовано залишок транзитного вантажу у кількості 469,374 тонн.

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" листами від 13 січня 2011 року, 24 березня 2011 року, 20 червня 2011 року, 08 вересня 2011 року, 28 березня 2012 року повідомило експедитора даного вантажу - приватне підприємство "Дунай транзит сервіс" про наявність залишку транзитного вугілля марки "Д" на причалі порту.

Листами від 26 та 27 квітня 2012 року №04/26/04 та №04/27/01 вантажовласники транзитного вугілля повідомили державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" про те, що вони не зацікавлені у вивезенні 400 тон залишків вугілля, зафіксованих актом - 2 від 10 січня 2011 року, та просять розпорядитися вказаним залишком вугілля у відповідності до чинного законодавства України.

Як вбачається з протоколу від 10 серпня 2012 року, відділом податкової міліції ОДПІ на території ППК-2 державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" було виявлено та вилучено майно з ознаками безхазяйного, а саме: вугілля марки "Д" у кількості 469,374 тонн. Зазначене майно було взято на облік ОДПІ як безхазяйне згідно ст.347 Цивільного кодексу України.

Актом опису і попередньої оцінки майна №20 від 06 вересня 2012 року ОДПІ державному підприємству "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області" вугілля марки «Д» у кількості 469,374 тонн було передано на відповідальне зберігання, для чого з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" був укладений договір №34/1-П від 06 вересня 2012 року.

За поданням начальника управління погашення податкового боргу начальником ОДПІ було прийнято рішення про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року, яким вирішено передати вугілля марки "Д" у кількості 469,374 тонн на реалізацію.

Вважаючи вказане рішення протиправним, а проведення ОДПІ процедур продажу та передачі товару, що знаходиться під митним контролем, на підставі спірного рішення та без участі у комісії уповноваженого представника митного органу незаконним, ТОВ звернулось з позовом до суду.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи вимоги, суд першої інстанції, на ряду з іншим, виходив з того, що відповідач у судовому засіданні не довів правомірності та обґрунтованості спірного рішення про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що постанова суду першої інстанції оскаржується ОДПІ лише в частині задоволених позовних вимог стосовно скасування спірного рішення ОДПІ, а тому з врахуванням наведеного колегія суддів переглядає постанову суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так, приймаючи спірне рішення про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року відповідач посилався на положення ст.336 ЦК України, за якими особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею.

Відповідно до ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Разом з тим, згідно ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, наказом Міністерства фінансів України від 21 березня 2012 року № 386 було затвердження Порядок застосування митного режиму відмови на користь держави до товарів, що переміщуються через митний кордон України, та форми заяви про відмову на користь держави, п.1.1 якого передбачено, що дія цього Порядку поширюється на товари, що перебувають під митним контролем, від яких власник відмовився на користь держави без будь-яких умов на свою користь.

Судом першої інстанції було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що спірний вантаж прибув в період з 23 вересня 2010 року по 18 грудня 2010 року зі станції Чорногорські Копі (Російська Федерація) на митну територію України до державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" у режимі "транзит". Вантажовласниками якого є іноземні компанії "Bremer International Limited" та "Avandix Limited". Після фактичного відвантаження вугілля, державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт" було зафіксовано залишок транзитного вантажу у кількості 469,374 тонн.

Листами від 26 та 27 квітня 2012 року №04/26/04 та №04/27/01 вантажовласники транзитного вугілля повідомили державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" про те, що вони не зацікавлені у вивезенні 400 тон залишків вугілля, зафіксованих актом - 2 від 10 січня 2011 року та просять розпорядитися вказаним залишком вугілля у відповідності до чинного законодавства України.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та з огляду на характер відносин, що склалися довкола спірного вантажу, колегія суддів приходить до висновку, що винесення оскаржуваного рішення ОДПІ про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року згідно норм цивільного законодавства на підставі ст.336 ЦК України є безпідставним та таким, що суперечить сутності (змісту) відносин, що виникли внаслідок відмови іноземних компаній "Bremer International Limited" та "Avandix Limited" у вивезенні залишків вугілля, які повинні були вирішуватись відповідно до законодавства у сфері управлінських відносин, зокрема, на підставі Порядку застосування митного режиму відмови на користь держави до товарів, що переміщуються через митний кордон України та положень Митного кодексу України, тим більше, з урахуванням того факту, що залишки вугілля станом на 2012 рік знаходились під митним контролем, а не перебували у вільному обігу.

Крім того, матеріали справи містять постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі №815/1186/14-а, яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року була залишена без змін, в якій суд прийшов до висновку, що ОДПІ при реалізації залишку вугілля марки "Д" у кількості 469,374 тонн не було дотримано встановленого положеннями законодавства України порядку вилучення та реалізації вантажів, що знаходяться у морських торгівельних портах понад установлені терміни. Крім того, було встановлено, що вугілля реалізовано органом, який не мав на це законних підстав.

Також, судом було зазначено, що лише листи компаній-власників вугілля "Bremer International Limited" та "Avandix Limited", складені в довільній формі та без отримання дозволу на поміщення цих товарів у митний режим відмови на користь держави, виданого начальником або уповноваженою посадовою особою митного органу, у зоні діяльності якого перебувають такі товари, не є підтвердженням дотримання умов зміни митного режиму транзит на митний режим відмова на користь держави, а отже і про зміну митного режиму. Зазначені обставини, на думку колегії суддів, також свідчать про незаконність спірного рішення ОДПІ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ про скасування рішення ОДПІ про розпорядження безхазяйним майном №20 від 06 вересня 2012 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: В.О. Скрипченко О.А. Шевчук