Справа № 623/5217/15-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 р.Справа № 623/5217/15-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2016р. по справі № 623/5217/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області , Ізюмський міський голова Марченко Валерій Віталійович Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство

про визнання протиправними дій щодо невиконання вимог ст. 118 КЗпП, відмову в поновленні на попередній роботі на посаді директора в зв' язку зі звільненням з виборної посади, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича , Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області , в якому , після зміни предмету позову та уточнення позовних вимог , просить :

- визнати протиправними дії Ізюмського міського голови направлені на не допущення виконання статті 118 Кодексу Законів про працю України при укладанні контракту з директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, внаслідок чого в контракті не передбачено дострокового його розірвання в разі необхідності надання йому даної посади після звільнення з виборної посади першого заступника міського голови з питань управління житлово- комунального господарства;

- визнати протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича щодо не вирішення питання його працевлаштування в порядку ст. 118 Кодексу Законів про працю України після звільнення з виборної посади, в тому числі: не надання попередньої роботи, посади директора Ізюмського виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, на якій я працював до обрання на виборну посаду першого заступника міського голови з питань управління житлово-комунального господарства чи не надання іншої рівноцінної роботи на цьому підприємстві; чи не надання іншої рівноцінної роботи, за моєї згоди, на іншому підприємстві чи управлінні, за наявності вакантних посад: начальника управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради, керуючого справами Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, директора Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, начальника відділу освіти Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, начальника комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», директора Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма»; призначення на вакантні посади, в період розгляду мого звернення з працевлаштування: начальника управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради, директора Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма», начальника відділу освіти Виконавчого комітету Ізюмської міської ради та інших посадових осіб;

- зобов'язати Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича поновити позивача на посаді директора Ізюмського виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства з моменту закінчення контракту укладеного з нині діючим керівником; тимчасово надати рівноцінну посаду начальника управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради або за його згодою іншу рівнозначну посаду, в тому числі: керуючого справами Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, шляхом винесення цього питання на розгляд Ізюмської міської ради;

- стягнути з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм, гіл. Центральна, буд. І) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 19.06.1997 р.) середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області в особі його керівника Ізюмського міського голови Марченка В.В. на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі 1 0000 (десять тисяч) грн.

- зобов'язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради в особі керівника Ізюмського міського голови Марченка В.В. у встановлений судом розумний термін подати звіт про виконання прийнятого судового рішення;

- винести окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича за умисне невиконання вимог Конституції та Законів України щодо не виконання вимог ст. 118 КЗпП України умисне не надання позивачу попередньої або іншої рівнозначної посади після звільнення з виборної посади;

- стягнути з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2016 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 закрито.

ОСОБА_1, не погоджуючись з ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2016 року , подав апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції порушено та правильно застосовані норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення у справі, при неповному з'ясуванні обставин, недоведеності обставин, що мають суттєве значення для справи , тому просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2016 року, направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на їх задоволенні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст. 157 КАС України , суд першої інстанції виходив з того , що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, спір витікає з трудових правовідносин та регулюється Цивільним процесуальним кодексом України, а тому такі спори вирішуються в порядку цивільного судочинства

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом спору в адміністративній юрисдикції є публічно-правові відносини. До юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності прийнятих або вчинених рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) при здійсненні ними владних управлінських функцій.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно з ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, в силу п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що поняття публічної служби розкривається через перелік різновидів цієї служби. Таким чином, до спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що відповідно до ст.17 КАС України підлягають розгляду в адміністративних судах, відносяться такі спори, що виникають:

- з відносин діяльності на державних політичних посадах (народні депутати України, члени Кабінету Міністрів України, заступники міністрів, голови обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та їх заступники);

- з відносин державної служби, зокрема з відносин професійної діяльності суддів, прокурорів, відносин військової служби, альтернативної (невійськової) служби, дипломатичної служби, відносин іншої державної служби (насамперед в органах виконавчої влади);

- з відносин служби в органах влади Автономної Республіки Крим;

- з відносин служби в органах місцевого самоврядування (у тому числі з відносин діяльності депутатів місцевих рад усіх рівнів).

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби не відносяться трудові спори керівників та інших працівників державних чи комунальних підприємств, організацій та установ, які працюють за контрактом чи іншою формою трудового договору, оскільки згідно з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України робота працівників бюджетних установ (лікарів, учителів тощо), державних та комунальних підприємств тощо публічною службою не визнається.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» суди повинні враховувати, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Пов'язаними з вимогами про стягнення заробітної плати слід вважати вимоги про відшкодування шкоди, завданої саме невиплатою заробітної плати (грошового утримання).

Суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Згідно п.34 зазначеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» п.30 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 цього Закону сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до частини третьої статті 8 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 3.1.6 пункту 3.1 розділу 3 Державного класифікатора України "Класифікація організаційно-правових форм господарювання" комунальне підприємство - підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Комунальна організація (установа, заклад) утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (підпункт 3.4.5 пункту 3.4 розділу 3 цього Класифікатора).

Дійсно комунальні підприємства, установи чи організації не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, а діяльність директора комунального підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом, про що правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими.

Видання відповідного акта органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин, а спори, які виникають з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації, не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Проте , колегія суддів зазначає , що відповідно до ч. 3 ст. 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 116 КАС України передбачається, що суд може своєю ухвалою об'єднати в одне провадження кілька однорідних позовних вимог за позовами одного й того ж позивача до того ж відповідача чи до різних відповідачів або за позовними заявами різних позивачів до одного й того самого відповідача, а також роз'єднати одну чи декілька поєднані в одне провадження позовні вимоги у самостійні провадження, якщо їхній спільний розгляд ускладнює чи сповільнює вирішення справи.

Пункт 16 Постанови Пленуму ВАС України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» наголошує, що за правилами статті 116 КАС України питання про об'єднання та роз'єднання адміністративних справ вирішується після відкриття провадження в адміністративній справі, як правило під час підготовчого провадження, з прийняттям ухвали, яка оскарженню не підлягає. Судам необхідно мати на увазі, що об'єднанню або роз'єднанню підлягають справи адміністративної юрисдикції. При цьому об'єднанню підлягають лише адміністративні справи, які підсудні одному адміністративному суду. Якщо суддею відкрито провадження в адміністративній справі, але в позовній заяві є вимога, яку належить розглядати в порядку іншого судочинства, то в цій частині суд закриває провадження у справі та відповідно до частини другої статті 157 КАС України роз'яснює позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи за такою вимогою.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції , закриваючи провадження у справі , не в повній мірі з'ясував характер позовних вимог, дійшовши висновку , що всі позовні вимоги витікають з трудових правовідносин, не врахувавши при цьому , що вимоги про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу, тощо, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому , висновки суду першої інстанції не можуть вважатися об'єктивними та обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не застосовано приписи ст. 116 КАС України щодо роз'єднання позовних вимог як в порядку адміністративного , так і в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 3 статті 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно пункту 4 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2016р. по справі № 623/5217/15-а скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає .

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 21.03.2016 р.