Справа № 819/3034/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Київ К/800/13494/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринди Ольги Ярославівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринди Ольги Ярославівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринди О.Я. щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 5 червня 2013 року, а також скасувати рішення про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 5 червня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гриндою О.Я. було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - гараж АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, з чим позивач не погоджується, оскільки, на момент проведення державної реєстрації існувала заборона суду на вчинення будь-яких дій щодо вищезазначеного об'єкта нерухомого майна та накладено на нього арешт, а також реєстрація права власності відбулась без представлення будь-яких документів зі сторони ОСОБА_6 на зареєстрований об'єкт нерухомості, які б свідчили про виникнення права власності на нього.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі № 819/3034/13-а в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково.

Постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року скасована, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 28 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний №1341844), щодо реєстрації права власності на гараж АДРЕСА_1

Згідно картки прийому заяви №2654725 від 28 травня 2013 року - для державної реєстрації права власності заявником було подано наступні документи: - копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків; - квитанції про внесення плати за державне мито та надання витягу; - копія акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Тернопільській області 3 січня 2006 року №139; - договір доручення від 14 травня 2004 року укладеного між ОСОБА_6 та товариством індивідуальних забудовників "Добробуд"; - технічний паспорт на гараж АДРЕСА_1 від 22.05.2013 року, виданий товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації"; - додатковий список дольовиків №124 від 23 травня 2013 року, виданий товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Добробуд"; - довідка №125 від 23 травня 2013 року про сплату ОСОБА_6 повної вартості гаражу АДРЕСА_1, видана товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Добробуд" (а.с.38); - акт прийому - передачі від 23 травня 2013 року про передачу гаражу АДРЕСА_1 ТОВ "Компанія Добробуд" ОСОБА_6, виданий товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Добробуд"; - копія договору оренди землі №2281 від 30 грудня 2005 року з додатками, укладеного між Тернопільською міською радою та товариством індивідуальних забудовників "Добробуд"; - копія рішення Тернопільської міської ради №1737 від 28 грудня 2005 року "Про затвердження акта державної приймальної комісії"; - копія статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Добробуд".

На підставі поданої ОСОБА_6 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2013 року реєстраційний №1341844, державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гриндою О.Я. отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно якої відомості про гараж АДРЕСА_1 у вищезазначених реєстрах відсутні.

Розглянувши вищезазначену заяву ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2013 року реєстраційний №1341844, державний реєстратор реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринда О. Я. прийняла рішення №2859908 від 5 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6, податковий номер НОМЕР_1 та відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна. ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 4405623) від 5 червня 2013 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 5 червня 2013 року.

Відповідно до договору купівлі продажу від 23 вересня 2013 року ОСОБА_6 продав гараж АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Не погоджуючись з вищевказаними діями державного реєстратора та рішенням від 5 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна №2859908, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що на час прийняття державним реєстратором Гриндою О.Я. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2869908 від 5 червня 2013 року, видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №4405623 від 5 червня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №4405978 від 5 червня 2013 року будь-яких підстав для відмови у проведенні державної реєстрації у державного реєстратора не було. Крім того, позивачем не представлено, а судом не здобуто доказів щодо наявності майнових прав позивача стосовно нерухомого майна - гаража АДРЕСА_1

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи випливає існування конкуренції підстав виникнення права власності у різних осіб приватного права, що претендують на спірне майно, а саме у позивача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6

При цьому на даний час існує невирішений цивільний спір за позовом ОСОБА_4 до "Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1" про визнання майнового права, предметом якого є гараж АДРЕСА_1.

Таким чином, для того, щоб вирішити даний адміністративний спір має бути прийнято остаточне судове рішення, в якому буде розв'язано конкуренцію підстав виникнення права власності різних осіб на спірне майно.

Відтак, в основі даного спору лежить спір про право власності, який відповідно до положень статті 17 КАС не належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 квітня 2009 року (Справа №21-367во09)

Відповідно до частини шостої статті 319 Цивільного кодексу держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права на спірне нерухоме майно. Відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

За приписами статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У спірних правовідносинах виник спір про цивільне право.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З врахуванням імперативності вищезазначеної процесуальної норми щодо обов'язковості рішень Верховного Суду України для всіх судів України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказів, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано закрив провадження у справі, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: