Справа № 2-а-453/2011
Суддя: Васильченко В. В.
Дата ухвалення: 2011-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області
Справа № 2-а-453/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді - Васильченка В.В.,

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги Дітям війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 07.02.2011 р. звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України від 18.11.2004 року Про соціальний захист дітей війнимає статус дитини війни. Згідно із ст. 6 вказаного закону з 01.01.2006 року повинна виплачуватись соціальна допомога в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Починаючи з 2006 року і по цей час така соціальна допомога не виплачувалась. Позивач вважає зазначені дії УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі такими, що суперечать чинному законодавству. Просить суд визнати суд протиправною бездіяльність УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі щодо нездійснення перерахунку та виплати йому надбавки в повному обсязі з 01.07.2010 р. по 01.02.2011 р., зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату надбавки до пенсії згідно до Закону Про соціальний захист дітей війни за періоди: 01.07.2010 р. по 01.02.2011 р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі у поданих суду запереченнях позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.02.2011 року адміністративний позов в частині вимог, які виходять за межі строку на звернення з даним позовом до суду, залишені без розгляду.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справами підтверджено, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війнипозивач має статус дитини війни, що підтверджується паспортом та відміткою у пенсійному посвідченні, що відповідно надає право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач перебуває на обліку в УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області, яким у період з 2006 року та по теперішній час позивачу не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії у розмірах встановлених ст. 6 Закону України Про захист дітей війни. Позивач звертався з заявою до УПФУ в Камянсько-Дніпровському районі про нарахування як дитині війни, недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2007-травень 2010 роки. Листом відповідач повідомив позивача про те, що підстав для нарахування і виплат вказаного підвищення пенсій за 2006-2007 роки у Пенсійного фонду відсутні, крім цього позивач з 01.01.2008 року отримує підвищення пенсії як дитина війни відповідно до вимог законодавства, таким чином, відмовив заявнику у проведенні відповідного нарахування до пенсії згідно із ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

До основних прав і свобод громадянина ст. 46 Конституції України зокрема відносить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війнидержавні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. Аналіз вищевикладеного, дає підстави для висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у здійсненні виплати позивачу передбаченого чинним законодавством підвищення до пенсії.

Частиною третьою ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

У відповідності до положень ст. 46 Конституції України прийнято ОСОБА_2 України Про прожитковий мінімум(№ 966-XIV від 15.07.1999р.). ОСОБА_2 дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Частиною другою ст. 1 Закону України Про прожитковий мінімумвстановлено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Статтею ц цього ж Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Тобто з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на ч. 3 ст. 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Крім того, Державний бюджет України при його формуванні ґрунтується на прожитковому мінімумі, з огляду на що, витратна частина Бюджету України не може не базуватися на прожитковому мінімумі як соціальній гарантії, встановленій Конституцією України основним законом України, який має найвищу юридичну силу, норми якого є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У відповідності до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, встановлена ч. 3 ст. 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія як база нарахування для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування є прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Разом з тим, суд вважає, що не дивлячись на те, що законом не встановлено в абсолютній величині точного розміру пенсії за віком в цілях розрахунку за ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, це не означає, що законом не визначено мінімального такого розміру. Якщо закон не встановлює розмір бази нарахування в абсолютній величині при наявності мінімального розміру бази нарахування, то це не означає, що особа не має взагалі права (обмежується у праві) на отримання і реалізацію прав, визначених законом. Отже, розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни як база для розрахунку доплати, в будь-якому разі не може бути меншою ніж мінімальний розмір прожиткового мінімуму визначеного законом, яким є прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність. Мінімальний розмір бази нарахування не може бути перешкодою для реалізації особою свого права на отримання відповідної доплати. У разі встановлення абсолютної величини для здійснення відповідних виплат у більшому розмірі ніж мінімальний прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність, то така різниця може бути перерахована і виплачена особі, чиїх прав та інтересів ця виплата стосується.

Крім того, суд вважає, якщо прямо не встановлено для Закону Про соціальний захист дітей війни розміру бази нарахувань підвищень, але зроблено посилання на категорію мінімальна пенсія за віком, як відповідної бази нарахування, яка є категорією соціальної гарантії згідно зі ст. 46 Конституцією України, органи державної влади повинні керуватися нормами Конституції України і законів України виходячи з мінімальних соціальних гарантій, встановлених законами України, і не можуть порушувати норми ст. 22 Конституції України, які є нормами прямої дії. Інакше при наявності конституційного права на соціальний захист невикористання мінімальних гарантій, визначених законом, є порушенням державою своїх конституційних зобовязань перед громадянами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. ОСОБА_2 означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обовязок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Отже, суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопоче позивач, і він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд звязаний предметом і обсягом заявлених вимог, які позивач просив задовольнити в межах до 01.02.2011 року.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів правомірність його бездіяльності, яка полягає у ненарахуванні позивачеві підвищення до пенсії за період з 07.08.2010 р. по 01.02.2011 р. встановленого ст. 6 Закону № 2195-ІV, у звязку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Керуючись Конституцією України, Законом України Про соціальний захист дітей війни№2195-IV від 18.11.2004 р. зі змінами, Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 р., Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 р., Законом України Про пенсійне забезпеченнявід 05.11.1991 р. зі змінами, Законом України Про загальнообовязковедержавне пенсійне страхуваннявід 09.07.2003 р. зі змінами, Положенням Про Пенсійний фонд Українизатвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р., Постановою Кабінету Міністрів України Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду№497 від 11.04.2000 р., ст.ст. 2, 4, 6-12, 17, 69-71, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області протиправною за період з 07.08.2010 р. по 01.02.2011 р. щодо нездійснення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 07.08.2010 р. по 01.02.2011 р. відповідно Закону України Про соціальний захист дітей війни№ 2195-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 107-VI від 28.12.2007).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області здійснити перерахунок пенсії та виплатити її на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування, та провести відповідні виплати за період з 07 серпня 2010 року по 01 лютого 2011 року, з відрахуванням отриманих позивачем сум підвищення до пенсії за відповідний період.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3
судді