Справа № 308/6022/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/8638/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій щодо щомісячного стягнення (утримання) з пенсії надмірно виплачених сум, припинення виплати надбавки до пенсії за вислугу років за непрацездатного члена сім'ї протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності щодо ненадання відповіді на запит від 31 березня 2015 року протиправною, визнання дій щодо щомісячного стягнення (утримання) з пенсії надміру виплачених сум протиправними, зобов'язання припинити щомісячне стягнення (утримання) з пенсії ОСОБА_1, зобов'язання повернути безпідставно стягнуті кошти по дату прийняття постанови, визнання протиправними дій щодо припинення виплати надбавки до пенсії за вислугу років за непрацездатного члена сім'ї - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язання виплатити надбавку до пенсії за вислугу років за непрацездатного члена сім'ї до досягнення ним 23-річного віку, стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати постанову і задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що Ужгородський міськрайонний суд дійшов до помилкового висновку про законність рішень і дій відповідача. Так, наказом № 53 о/с від 31 травня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Хустського міжрайонного відділу кримінально - виконавчої інспекції Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області і він звернувся із заявою про призначення йому пенсії. Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області № 7635/11 від 23.07.2013 року його повідомлено про призначення пенсії за вислугу років з 01 червня 2013 року. На підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року наказом кримінально - виконавчої інспекції Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області № 18 о/с від 07 березня 2014 року позивача було поновлено на раніше займаній посаді. 28 березня 2014 року на підставі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про зупинення виплати йому пенсії у зв'язку з поновленням на службі. В цей же день відповідач надіслав йому лист із повідомленням про необхідність добровільного повернення зайво виплаченої пенсії. Наказом № 45 о/с від 28 квітня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Хустського міжрайонного відділу кримінально - виконавчої інспекції відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області, згідно підпункту «б» пункту 64 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Після повторного звільнення зі служби, йому знову була призначена пенсія. Однак, відповідач безпідставно здійснює відрахування з пенсії. При цьому, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області з публічним запитом про надання йому інформації про суми нарахованої і виплаченої пенсії. Однак всупереч нормам Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповіді не отримав. Вважає, що відповідач здійснює відрахування з його пенсії всупереч вимогам ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», адже відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов: зловживання пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Вини ж позивача у зайвій виплаті йому пенсії немає, адже його було звільнено з посади з порушенням чинного законодавства і поновлено судом. Також апелянт вказав, що дії відповідача щодо припинення виплати йому надбавки до пенсії за вислугу років за непрацездатного члена сімї, після досягнення ним 18 - річного віку є протиправними, так як син є студентом Закарпатського лісотехнічного коледжу, а отже являється непрацездатним, а тому він має право на виплату до досягнення ОСОБА_2 23 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та вказало, що постанова Ужгородського міськрайонного суду є законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ній висновків.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом в.о. начальника відділу ДПтС України в Закарпатській області № 53 о/с від 31 травня 2013 року ОСОБА_1 - начальника Хустського міжрайонного відділу кримінально - виконавчої інспекції Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області було звільнено з органів внутрішніх справ згідно пункту 64 «ж» Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМУ від 29.07.1991 р. № 114 (за власним бажанням).

На підставі первинного подання відділу ДПтС України в Закарпатській області про призначення пенсії від 10.06.2013 року та заяви ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» 01 червня 2013 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу була призначена пенсія за вислугу років (29 років) у розмірі 77 % від грошового забезпечення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року у справі № 876/14661/13 наказ № 53 о/с від 31 травня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з посади було визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на роботі.

Наказом начальника відділу ДПтС України в Закарпатській області № 18 о/с від 07 березня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на раніше займаній посаді та скасовано наказ № 53 о/с від 31 травня 2013 року.

31 березня 2014 року ГУ ПФУ в Закарпатській області виплата позивачу пенсії, призначеної з 01 червня 2013 року на підставі первинного подання відділу ДПтС України в Закарпатській області від 10.06.2013 року, була припинена.

У подальшому позивач був звільнений з посади і з 29 квітня 2014 року йому було призначено пенсію за вислугу років у розмірі 80 % від грошовою забезпечення.

У зв'язку із поновленням ОСОБА_1 на службі Комісією з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області було прийнято рішення від 26 березня 2014 року № 9 про утримання з ОСОБА_1 суми надмірно виплаченої пенсії в розмірі 27005,20 грн. за період з червня 2013 року по березень 2014 року. Про прийняте рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області позивача повідомлено листами № 3443/03.01 від 28 березня 2014 року, № 3756/03.01 від 03 квітня 2014 року та № 8040/03.01 від 09 липня 2014 року, в яких зазначено про необхідність повернення коштів на рахунок Управління.

Так як позивач добровільно не повернув Пенсійному фонду України зайво виплачені кошти за період до поновлення на посаді, Комісією з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області було прийнято рішення № 27 від 29 серпня 2014 року про утримання з нього відповідно до ст. 2 та ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 вересня 2014 року 20 % пенсії щомісячно, до повного погашення розміру переплачених сум.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

Із пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Тобто, перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню навіть безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки позивач був звільнений з роботи і йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі подання ДПтС України в Закарпатській області від 10.06.2013 року та заяви ОСОБА_1, яка не містила неправдивих відомостей, відсутні підстави вважати, що мали місце зловживання з боку позивача.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не надано доказів стосовно того, що позивач порушив норми законодавства, немає даних про наявність рахункової помилки, недобросовісність чи зловживання з боку позивача при визначенні розміру та виплаті йому пенсійного забезпечення за період зі звільнення позивача з посади по день його поновлення на підставі судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відсутні підстави для примусового повернення ОСОБА_1 зайво виплаченої пенсії за період з 1 червня 2013 року по день поновлення його на посаді згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/14661/13 .

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було безпідставно стягнуто з позивача кошти на відшкодування зайво виплаченої йому пенсії.

Разом з тим, оскільки позивачу було відомо про прийняте судом рішення, яке набуло законної сили з моменту проголошення, і відповідно обов'язок роботодавця поновити його на посаді, з моменту видачі відповідного наказу в нього виник обов'язок повідомити відповідача про наявність підстав для припинення нарахування та виплати пенсії.

Однак, ОСОБА_1 повідомив про це Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області лише 28 березня 2014 року.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність переплати пенсії з вини позивача з дня поновлення його на посаді є правомірними і відповідно в цій частині дії відповідача є законними.

Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача не утримувати з нього кошти задоволенню не підлягає, оскільки суд вирішує спір, який вже існує і не може поновити права, які наразі не порушені.

Щодо права позивача на отримання надбавки до пенсії за непрацюючого члена сім'ї, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з таких мотивів.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 16 цього Закону непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), нараховується надбавка до пенсії за вислугу років на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 30 Закону № 2262-ХІІ поділяє осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, на непрацездатних та працездатних членів сім'ї.

Так, відповідно до частини четвертої цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) або є інвалідами;

в) батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років або якщо вони є інвалідами;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Зазначені у частині шостій статті 30 Закону № 2262-ХІІ особи, що мають право на пенсію в разі втрати годувальника, які досягли повноліття, в тому числі і студенти, до непрацездатних членів сім'ї не відносяться, а тому непрацюючому пенсіонеру на них не може нараховуватися передбачена у пункті «а» частини першої статті 16 цього Закону надбавка до пенсії.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 24 квітня та 2 жовтня 2012 року (справи №№ 21-73а12, 21-299а12).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність припинення виплати позивачу надбавки до пенсії за викслугу років за непрацездатного члена сім'ї ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у ненаданні відповіді на запит від 31 березня 2015 року з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про надання йому інформації щодо пенсійних виплат із посиланням на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації». 2 квітня 2015 року позивачу було направлено лист, яким позивача повідомлено про надання відповіді у відповідності до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

14 квітня 2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатскій області надало ОСОБА_1 відповідь № 87/Г-99-01, в якій роз'яснено підстави та розмір нарахованої пенсії, а також повідомлено про утримання зайво виплаченої пенсії (а.с. 49-50). У матеріалах справи наявні докази направлення позивачу поштовим зв'язком вищевказаних документів (а.с. 64-65).

Отже, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Суд першої інстанції також правильно відмовив в позові про стягнення моральної шкоди, адже позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні йому моральної шкоди. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували спричинення шкоди та наявності причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями і діями відповідача.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про часткове задоволення позову .

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду від 30 липня 2015 року скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, які полягали в утриманні з пенсії ОСОБА_1 заборгованості по переплаті пенсії, виплаченої за період з 1 червня 2013 року по 7 березня 2014 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повернути ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти по відшкодуванню переплати пенсії за період з 1 червня 2013 року по 7 березня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 21 березня 2016 року.