Справа № 825/325/16
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/325/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Клименок А.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2016 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області, в якому просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області середній заробіток за час затримки розрахунку, після постановлення рішення суду за даним позовом та набрання рішення законної сили у розмірі 71255,80 грн., зазначена сума обраховується, без врахованого утримання, виходячи із затримки розрахунку на 392 робочих дня та середньої заробітної плати у розмірі 181,775 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач не виплатив частину премії позивача, що є складовою заробітної плати, починаючи з моменту його звільнення 24.07.2014 по 16.11.2015 та остаточно не розрахувався на момент звернення до суду. Загальна сума компенсації по виплаті позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, яка належить позивачу без урахувань та утримань передбачених законодавством, складає 71255,80 грн. на 12.02.2016, тобто на момент звернення до суду з позовною заявою.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, яким Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області зобов'язано здійснити перерахунок нарахувань, утримань та виплат при розрахунку позивачу під час звільнення з перерахування преміювальних за червень 2014 року в розмірі 70% посадового окладу. Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області перерахувало премію позивачу за червень 2014 року з розрахунку 70% посадового окладу (замість виплачених при звільненні 10%) та 16.11.2015 виплатила належні йому кошти у розмірі 385,40 грн. Крім того, звертає увагу на те, що виплату частини премії позивачу за червень 2014 року здійснено 16.11.2015, однак зазначена дата не залежала від волі відповідача, а пов'язано з набранням законної сили судовим рішенням та надходження на адресу відповідача копії даного рішення. При цьому позивачу було виплачено 385,40 грн.. шо є неістотним у порівнянні із її середнім заробітком.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді головного спеціаліста юрисконсульта Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області з 18.07.2013 по 24.07.2014.

Згідно платіжного доручення від 16.11.2015 №264 ОСОБА_1 було перераховано суму у розмірі 385,40 грн. (а.с.15).

21.12.2015 позивач звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області, в якій просить виплатити середню заробітну плату за весь час з моменту звільнення 24.07.2014 по день розрахунку 16.11.2015 (а.с.16).

31.12.2015 відповідач на адресу ОСОБА_1 направив лист №6122/09, в якому повідомив позивача, що 16.11.2015 виплачено належні їй кошти у розмірі 384,50 грн. (а.с.22).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу Законів про Працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем, відповідач перерахував на ім'я позивача кошти в розмірі 385,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.11.2015 №264 (а.с.15).

Суд зауважує, що ухвалення судового рішення про стягнення компенсації за затримку розрахунку, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі статтею 117 КЗпП України.

Оскільки, в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, суд дійшов висновку, що позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, суд вважає, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості (заробітну плату з урахуванням індексації) - 385,40 грн., істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Так, при розмірі невиплаченого заробітку - 385,40 грн. позивач просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку 71255,80 грн., що набагато перевищує розмір невиплаченої суми.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, суд вважає, що сплаті на користь позивача підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 2000,00 грн.

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у сумі 2000,00 грн., суд при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні врахував розмір спірної суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та прийшов до висновку про застосування принципу співмірності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

У частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області в місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/325/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

При цьому, в резолютивній частині постанови суду, крім: висновку суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновку суду по суті вимог; розподілу судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження, зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Таким чином, встановлення судом першої інстанції судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, можливе лише під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 09.01.2013 № 28/12/13-13, у разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача представити звіт про виконання судового рішення вже після прийняття постанови по справі, дана заява задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково та останній звернувся із заявою про надання звіту про виконання судового рішення до прийняття такого рішення, тому наявні всі підстави для зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області в місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/325/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАСУ зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до пункту 2 стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області в місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/325/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук