Справа № 815/171/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/171/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Одеса 15год.00хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Гаврилюк І.С.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідачів: Шивцов В.М. - за довіреностями

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, керівника прокуратури Одеської області (прокурора Одеської області) Сакварелідзе Давіда Георгійовича про визнання незаконною бездіяльності та стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 (з урахуванням уточненого адміністративного позову), в якій позивач просить суд визнати незаконною бездіяльність керівника прокуратури Одеської області Сакварелідзе Давіда з невиплати заборгованості із заробітної плати на час звільнення з посади прокурора м. Іллічівська Одеської області ОСОБА_1 з 14 грудня 2015 року: стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати (при звільненні) у сумі 195 222 грн.01 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.12.2015 року його було звільнено з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області, при цьому при отриманні з бухгалтерії Одеської області витягу з розрахункового листа позивачем було встановлено, що йому незаконно не сплачено у повному обсязі заробітну плату. Так, відповідно до приписів ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 21.04.2015р.) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Тобто, виходячи з норм зазначеного Закону, під час роботи в прокуратурі оклад позивача повинен був складати 10 мінімальних заробітних плат починаючи з липня 2015 року і до дня звільнення. Разом з цим, згідно витягу з розрахункового листа, з липня та до звільнення йому сплачені суми виходячи з посадового окладу в середньому 1400 грн. за місяць і відповідно обраховані пов'язані з посадовим окладом суми доплат, чим порушені права та інтереси позивача, для захисту яких він і звернувся до суду. За розрахунком позивача до виплати йому належало усього 195222,01грн.

Крім того, позивач вказує, що його було звільнено 14.12.2015 року, при цьому, в порушення ст.116 КЗпП України позивачу при звільненні не були виплачені всі розраховані бухгалтерією прокуратури Одеської області виплати, останній платіж був здійснений 28.12.2015 року. Отже згідно ст. 117 КЗпП України, оскільки несвоєчасно сплачено установою нарахована нею сума заборгованості при звільненні, за грудень минулого року, повинні бути виплачені всі платежі, а не за півмісяця, як розраховано бухгалтерією прокуратури Одеської області.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачу за весь період 2015 року нарахована і виплачена заробітна плата відповідно до вимог п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Прокуратура області при нарахуванні та виплаті заробітної плати ОСОБА_1 діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 14.12.2015 р. наказом заступника Генерального прокурора України, прокурора Одеської області № 3137к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська з 14.12.2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру"). Означеним наказом також визначено відділу фінансування та бухгалтерського обліку провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати про звільненні, враховуючи вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (підстава: Наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №87-ш, попередження про вивільнення від 25.09.2014р.).

Як вбачається з розрахункових листів про нараховану позивачу заробітну плату за 2015 рік, за період липень-грудень 2015 року ОСОБА_1 прокуратурою Одеської області заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури " зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. № 763.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, роздруківки з рахунку ОСОБА_1 в ПАТ «Райффайзен банк Аваль», довідки від 05.02.2016р. №45, убачається, що у грудні 2015 року позивачу виплачено при звільненні та після 14.12.2015р.:

- 14.12.2015р. - інші платежі на з/п карту 1430грн;

- 17.12.2015р. - заробітна плата 16600грн.;

- 28.12.2012р. - заробітна плата 3528грн.

Вказані обставини визнаються позивачем.

При цьому відповідно до даних вказаної Довідки позивачу виплачено за період з 01.12.2015р.-14.12.2015р. оклад за 10 робочих днів у сумі 793,48грн. (з розрахунку 1825грн. окладу); доплата за класний чин - 54,35грн.; доплата за вчений ступінь - 39,67грн.; за вислугу років 30% - 254,35грн.; ОВР 70% - 771,53грн.; премія 150% - 2870,07грн.; вихідна допомога - 9865,80грн; компенсація невикористаної відпустки за 48 днів - 12951,54грн., всього 27601,09грн. (а.с.48).

Позивач не погоджується з такими сумами виплат, оскільки вважає, що їх розрахунок має спиратись на розмір заробітної плати виходячи із ст.81 ЗУ «Про прокуратуру» - 10 мінімальних заробітних плат з 01.07.2015р. (1218грн. липень-серпень 2015 року, 1378грн. - вересень-грудень 2015 року).

За власним розрахунком ОСОБА_1 (а.с.10-11) йому загалом не виплачено кошти у сумі 195222,01грн., які є заборгованістю прокуратури.

Крім того, за розрахунком ОСОБА_1 (а.с.57) у заборгованість із зарплати за період 15-28 грудня 2015 року згідно ст.177 КЗпП України має бути включена сума 6400грн. за 10 днів затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньої заробітної плати за період жовтень- листопад 2015 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до абзацу 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення встановлені спеціальними законами.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Виплата всіх сум, що належать при звільненні працівника провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України).

Статтею 233 Кодексу законів про працю України чітко визначено, що для вирішення трудового спору працівник може звернутися до суду із заявою в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Будь-які обмеження строку відсутні лише у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці та стягнення належної працівнику заробітної плати.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Тобто, виходячи з норм зазначеного Закону, під час роботи в прокуратурі оклад позивача повинен був складати 10 мінімальних заробітних плат починаючи з липня 2015 року і до дня звільнення, на що і посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

При цьому, відповідно до статей 8, 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Так, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" установлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а також, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. № 763, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які і застосовувались прокуратурою Одеської області до усіх прокурорів прокуратур (оклад 1460грн.).

Таким чином, нарахування та виплата заробітної плати позивачу за період з липня 2015 року по 14.12.2015 здійснені відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на здійснені ним розрахунки заробітної плати, відповідно до яких заборгованість з заробітної плати (при звільненні) склала 195 222 грн.01 коп., оскільки позивачем заробітна плата розрахована виходячи з окладу 10 мінімальних заробітних плат, а не з окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505. Крім того, так як премії та надбавки, а також вихідна допомога при звільненні напряму пов'язані та нараховуються залежно від розміру посадового окладу, суд приходить до висновку, що розрахунок позивача не є обґрунтованим та не відповідає вимогам законодавства.

Як вбачається з абз. 2 наказу заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Сакварелідзе Д.Г. від 14.12.2015 р. № 3137к - відділу фінансування та бухгалтерського обліку належить провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні, враховуючи вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України.

Згідно п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про прокуратуру" керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, з наведених правових норм слідує, що заступник Генерального прокурора України - прокурор Одеської області Сакварелідзе Д.Г. діяв з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, тобто позовні вимоги в частині визнання незаконною бездіяльності керівника прокуратури Одеської області Сакварелідзе Д.Г. з невиплати заборгованості з заробітної плати на час звільнення позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до керівника прокуратури Одеської області Сакварелідзе Д.Г. з приводу належних виплат при звільнення та наявності заборгованості по заробітній платі у будь-якому розмірі, що робить ствердження про бездіяльність відповідача з цього питання безпредметними.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що фактично днем остаточного розрахунку з позивачем є 28.12.2015 року, що підтверджується розрахунковими листами за 2015 рік та не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, що не було додержано прокуратурою Одеської області стосовно ОСОБА_1

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 27.03.2013 року, від 22.01.2014 року, від 15.09.2015 року.

Відповідно до довідки начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку - середня заробітна плата ОСОБА_1 згідно постанови КМУ від 08.05.1995 року №100 за останні два місяці роботи (жовтень, листопад) перед звільненням складає 9865, 80 грн., середньоденна заробітня плата складає 469, 80 грн.

Слід зазначити, що у спірну суму заборгованості за розрахунком позивача не була включена такова складова як середній заробіток за час затримки розрахунку, проте позивач вказує на порушення відповідачем вимог ст.116 КЗпП України та надає відповідний розрахунок (за 10 робочих днів затримки розрахунку при звільнення з 14.12.2015р. до 28.12.2015р.) на суму 6400грн.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки позивач просить про захист його права на своєчасний та повний розрахунок при звільненні від порушення, допущеного прокуратурою Одеської області, суд вважає за можливе, застосувавши приписи ч.2 ст.11 КАС України, частково задовольнити позов ОСОБА_1 та стягнути з прокуратури Одеської області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно із ст.117 КЗпП України.

Отже з урахування викладеного, оскільки днем фактичного розрахунку з позивачем є 28.12.2015 року, при цьому звільнення відбулось 14.12.2015 року, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 4698,00 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року (10 робочих днів).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на надходження до відділу фінансування та бухгалтерського обліку наказу про звільнення позивача лише 16.12.2015 року та здійснення останнього розрахунку позивача 28.12.2015 року, оскільки наказ про преміювання працівників був наданий до відділу 25.12.2015 року, оскільки аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Аналогічного висновку дійшов суд в постанові Верховного суду України від 03.07.2013 року.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням того, що протиправної бездіяльності прокурора Одеської області Сакварелідзе Давіда Георгійовича судом не встановлено, а позивачем не обґрунтовано та не доведено, у задоволенні відповідної частини позовних вимог суд відмовляє.

Також суд відмовляє у стягненні спірної суми як заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні у зв'язку із невідповідністю позовних вимог чинному законодавству, присуджуючи до стягнення з прокуратури Одеської області 4698грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із загальної суми заявлених до стягнення грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, керівника прокуратури Одеської області (прокурора Одеської області) Сакварелідзе Давіда Георгійовича про визнання незаконною бездіяльності та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 4698,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року до 28 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 28.03.2016р.

Суддя М.М. Аракелян