Справа № 826/22869/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал сістем» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал сістем» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Інтар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання утриматись від вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дженерал сістем» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, де треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Інтар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», та просило визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16; зобов'язання утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності вищеозначеного договору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає в повному обсязі права Первинного кредитора як кредитора, що виникли на підставі Кредитного договору від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 з усіма діючими частинами та доповненнями до нього, укладеного між Банком та ОСОБА_4, а саме: право вимоги погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій, а Новий кредитор зобов'язується оплатити таке відступлене Первісним кредитором право вимоги на умовах і в порядку, визначених Договором відступлення.

Право вимоги на дату укладання вказаного Договору, тобто на 19 березня 2015 року, визначено сторонами у розмірі 10 851 549,98 грн., в тому числі заборгованість за кредитним договором - 9 300 000,00 грн. та нараховані проценти -1 551 549,98 грн.

Також, 19.03.2015 ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» та ПП «ВКФ «Інтар» уклали договір про відступлення права вимоги, що виникло на підставі Кредитного договору від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 з усіма діючими змінами та доповненнями до нього, укладеного між Банком та ОСОБА_4 на тих же умовах що і договір від 19.03.2015, який укладений між Банком та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс».

Водночас, постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 №61 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. з 20.03.2015.

В подальшому, 15.06.2015 ПП «ВКФ «Інтар» та ТОВ «Дженерал Сістем» уклали Договір про відступлення права вимоги, що виникло на підставі Кредитного договору від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 з усіма діючими змінами та доповненнями до нього. Виконання зобов'язань за вказаним Договором підтверджується Актом від 26.06.15 року.

16 Липня 2015 на підставі постанови Правління Національного банку України №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Листом від 05.06.2015 Уповноважена особа Фонду повідомила ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI).

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону№4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 2 ст.37 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 ст.38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1)банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Таким чином, уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто самого по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням іншої сторони про дійсність правочину.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок Уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є обґрунтованим та підтверджується звітом ТОВ «Торговий Дім «Ріелтер - Україна» від 20.06.2015 про оцінку права вимоги боргових зобов'язань, що належить ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з кредитним договором №10510-45.1-14-2-1 на відкриття відкличної невідновлювальної кредитної лінії від 29.01.2014 з усіма договорами про знесення змін, які діють між ПАТ «Банк «Київська Русь» та гр. ОСОБА_4, згідно якого вартість об'єкта оцінки станом на 19.03.2015 складає 14 441 353,55 грн.

Тобто, на переконання суду першої інстанції, в даному випадку банком було відчужено право вимоги за ціною, нижчою від звичайної, що, на думку суду, є підставою для визнання договору нікчемним.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду попередньої інстанції хибним, таким, що не відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як вже було вказано вище, 19.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги у розмірі 10 851 549,98 грн. (далі - Договір про відступлення права вимоги від 19.03.2015), відповідно до умов якого Первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає в повному обсязі права Первинного кредитора як кредитора, що виникли на підставі Кредитного договору від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 з усіма діючими частинами та доповненнями до нього, укладеного між Банком та ОСОБА_4.

Розрахунок між сторонами за вказаним Договором було проведено того ж дня, що підтверджується платіжним доручення від 19.03.2015 №1 (а.с.20).

Також виконання сторонами договірних зобов'язань підтверджено Актом виконання зобов'язань від 19.03.2015 та Актом приймання-передачі оригіналів документів від тієї ж дати.

Отже, укладаючи Договір відступлення права вимоги від 19.03.2015, сторонами було дотримано всіх вимог ст. 203 ЦК України, встановлених для такого виду правочинів.

Однак, за результатами перевірки Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волков О. Ю. дійшов висновку про нікчемність Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015 з підстав порушення ПАТ «Банк «Київська Русь» п.7 ч.3 ст.38 Закону№4452-VI, а саме: банк надав перевагу ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» як кредитору, при цьому не виконавши свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів за договорами банківського вкладу, строк виконання зобов'язань за якими вже настав, зокрема, перед Державним підприємством «Науково-виробниче об'єднання «Павловський хімічний завод», а також порушення п.1 ст.38 Закону№4452-VI, що виразилось у відмові банку від власних майнових вимог до ОСОБА_4 в сумі 3 589 803,57 грн. при укладенні Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015.

На підставі вищенаведених висновків перевірки відповідачем було надіслано ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» повідомлення від 05.06.2015 №4715/16 про нікчемність Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015.

Водночас, на підтвердження висновків щодо порушення ПАТ «Банк «Київська Русь» п.7 ч.3 ст.38 Закону№4452-VI Уповноважена особа Фонду не наводить жодних доказів, які б свідчили про існування інших кредиторів, які б претендували на придбання права вимоги за Кредитним Договором від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 за ціною, вказаною у Договорі про відступлення права вимоги від 19.03.2015 або вищою.

Так само, у вищеозначеному повідомленні відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та доказів заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним Договором від 29.01.2014 №10510-45.1-14-2 у розмірі 14 441 353,55 грн. та, як наслідок, наявність факту умисної відмови ПАТ «Банк «Київська Русь» від власних майнових вимог у сумі 3 589 803,57 грн.

В ході судового розгляду справи, відповідач доповнив свої мотиви визнання Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015 нікчемним посиланням на звіт ТОВ «Торговий Дім «Ріелтер - Україна» від 20.06.2015 про оцінку права вимоги боргових зобов'язань, що належить ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з кредитним договором №10510-45.1-14-2-1 на відкриття відкличної невідновлювальної кредитної лінії від 29.01.14 з усіма договорами про знесення змін, які діють між ПАТ «Банк «Київська Русь» та гр. ОСОБА_4, згідно якого вартість об'єкта оцінки станом на 19.03.2015 складає 14 441 353,55 грн.

Повно та всебічно дослідивши Витяг з указаного вище звіту, наявний в матеріалах справи (а.с. а.с. 77-78), колегія суддів вважає, що він не може бути належним та допустимими доказом порушення ПАТ «Банк «Київська Русь» ст.38 Закону№4452-VI при вчинені спірного правочину, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 89 КАСУ, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перш за все, слід вказати на те, що із долученого до матеріалів справи Витягу вказаного звіту неможливо встановити ні питань, які ставились перед спеціалістом з оцінки, ні методології та формули розрахунків, ні джерел інформації, покладених в його основу, - оскільки всі оригінали документів, що стосуються об'єкта оцінки, були передані 19.03.2015 ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» за Актом приймання-передачі оригіналів документів (а.с.18).

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оцінка вартості майна боргових зобов'язань за Кредитним Договором №10510-45.1-14-2-1 була проведена на виконання Договору з ПАТ «Банк «Київська Русь» від 16.06.2015 №74/2015, з метою визначення ринкової, а не балансової вартості та виключно для прийняття управлінських рішень.

Однак, окремої уваги заслуговує та обставина, що звіт ТОВ «Торговий Дім «Ріелтер - Україна» про оцінку права вимоги боргових зобов'язань, що належить ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з кредитним договором №10510-45.1-14-2-1 датовано 20.06.2015, тобто як на момент укладення, так і на момент визнання спірного Договору відповідачем нікчемним, - його не існувало.

В контексті наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.06.2010, в якій зазначено, що вирішуючи правові спори у справах цієї категорії, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.

Враховуючи, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку є посадовою особою, а її повідомлення про визнання правочину нікчемним за своєю правовою природою є рішенням суб'єкта владних повноважень, прийнятим на виконання делегованих державою функцій, - воно повинно відповідати критеріям, наведеним в ч.3 ст. 2 КАС України, зокрема, бути обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а з урахуванням висновків Верхового Суду України, при його прийнятті можуть бути враховані лише обставини, які хронологічно відбулись на момент його винесення.

Оскаржуване рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16, не містить посилань на порушення ПАТ «Банк «Київська Русь» вимог п. 3 ч.3 ст.38 Закону№4452-VI при укладенні Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015, а саме: відчуження банком майна за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком). Однак, суд першої інстанції взяв саме цю обставину як підставу до відмови у задоволення позовних вимог, тим самим підмінивши підстави винесення оскаржуваного рішення та предмет доказування по справі.

Водночас, аналізуючи вказані обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, операція за спірним договором не підпадає під жодний з випадків, визначених ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», за яких проведення оцінки майна є обов'язковим. Тобто, під час здійснення операції за спірним договором проведення оцінки майна не було обов'язковим.

Поняття «звичайної ціни» розкрите законодавцем лише в п. 14.1.71. Податкового кодексу України та не врегульовано спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Разом з тим, операція за спірним договором не підпадає під ознаки контрольованої операції відповідно до статті 39 Податкового кодексу України; ціни на предмет спірного договору не підлягають державному регулюванню; спірний договір не був укладений під час проведення аукціону; спірний договір не є форвардним або ф'ючерсним контрактом; спірний договір не стосувався продажу товарів у примусовому порядку, що виключає можливість застосування до таких правовідносин положень п.14.1.71. Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Таким чином, чинним законодавством передбачено можливість використання для цілей оподаткування під час укладення договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами саме балансової вартості об'єкту відчуження.

Відповідність ціни Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015, станом на день його укладення, балансовій вартості права вимоги боргових зобов'язань, що належить ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з кредитним договором №10510-45.1-14-2-1, підтверджується належними та допустимими доказами та, серед іншого, випискою ПАТ «Банк «Київська Русь» з особового рахунку ОСОБА_4 від 19.03.2015.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ціна вартості права вимоги боргових зобов'язань, що належить ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з кредитним Договором №10510-45.1-14-2-1, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 19.03.2015, відповідала балансовій вартості майна, з огляду на що висновок суду першої інстанції стосовно того, що ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснило відчуження права вимоги за Кредитним договором за ціною, нижчою від звичайної на 25 %, не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем як суб'єктом владних повноважень на порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України не доведено жодними належними та допустимими доказами правомірність рішення (повідомлення) про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16, з огляду на що воно підлягає скасуванню як протиправне.

Разом з тим, надаючи правову оцінку обставинам справи в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс» колегія суддів дійшла висновку про їх передчасність та безпідставність, оскільки такі вимоги спрямовані на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, що суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини справи, допущено такі порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення (повідомлення) про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. В решті постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2016 року є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал систем» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал систем» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправним та скасувати рішення (повідомлення) про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16.

Визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги від 19.03.2015, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», оформлене листами від 05.06.2015 № 4715/16 та від 01.09.2015 №7772/16.

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С