Справа № 661/2894/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 661/2894/15-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Ведяшкіна Ю.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області Стоянчук Олени Михайлівни, Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.07.2015р. ОСОБА_1 звернулася до Новокаховського міського суду Херсонської області із позовом до начальника УПСЗН Новокаховської міської ради Херсонської області Стоянчук О.М., в якому просила суд:

- зобов'язати начальника Новокаховського УПСЗН Стоянчук О.М. виконати вимоги абзаців 2,3,7 ст.18; абзаців 2,5,7,8,11 ст.19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: розглянути скарги №1 від 02.02.2015р. та №2 від 02.02.2015р.; вжити заходи до припинення неправомірних дій зі сторони працівників УПСЗН, зазначених в цих скаргах; вирішити питання про відповідальність осіб, про яких йдеться мова у цих скаргах; письмово повідомити про результати перевірки зазначених скарг (по кожному пункту окремо та детально) і повідомити про суть прийнятого рішення; у попереднє судове засідання надати письмові відповіді по суті на вказані скарги;

- визнати дії начальника Новокаховського УПСЗН Стоянчук О.М. незаконними та такими, що порушують вимоги абзаців 2,3,7 ст.18; абзаців 2,5,7,8,11 ст.19; ст.20 Закону України «Про звернення громадян» та ст.40 Конституції України.

- зобов'язати начальника Новокаховського УПСЗН Стоянчук О.М. в подальшому утриматися від порушень норм чинного законодавства України та виконувати свої службові обов'язки належним чином.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.02.2015р. року вона звернулася до начальника Новокаховського УПСЗН із 2 письмовими скаргами щодо некоректної та непрофесійної поведінки працівників Новокаховського УПСЗН, яка мала місце 30 і 31 січня 2015 року, та просила вжити відповідних заходів для запобігання повторення подібних випадків, а також просила повідомити її письмово про результати розгляду її скарг. Оскільки, як стверджує у своєму позові позивач, жодної відповіді від відповідача вона у встановлений законом строк (а саме протягом 169 днів) не отримала, вона була змушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.11.2015 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучено Управління ПСЗН Новокаховської міської ради Херсонської області.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 січня 2016 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 05.02.2016р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Новокаховського міського суду від 19.01.2016р. та прийняти нову, якою задовольнити усі її позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1р.н.) є інвалідом 1-ї групи.

02.02.2015р. ОСОБА_1 подала на ім'я начальника УПСЗН Новокаховської міської ради Херсонської області Стоянчук О.М. 2 (дві) скарги - № 1 і №2 (доповнення до скарги №1), в яких, посилаючись на некоректну та непрофесійну поведінку працівників УПСЗН Новокаховської міськради Херсонської області щодо її батька ОСОБА_3, яка мала місце 30 та 31 січня 2015 року, просила вжити відповідні заходи, про що повідомити її письмово. Вказані скарги були зареєстровані Управлінням в той же день, т.б. 02.02.2015р.

Проте, начальник УПСЗН Новокаховської міської ради Херсонської області Стоянчук О.М., безпосередньо на ім'я якої були адресовані вказані скарги, відповідно до наказу № 02-в від 23.01.2015р., а саме в період з 02.02.2015р. по 15.02.2015р., перебувала у щорічній основній відпустці, на період якої, обов'язки начальника Управління виконував її заступник - начальник відділу з питань праці, соціально-трудових відносин та господарської роботи ОСОБА_4

11.02.2015р. за підписом ТВО начальника УПСЗН ОСОБА_4 на адресу заявниці ОСОБА_1 по пошті було направлено письмову відповідь (вих. №01-20/625) на обидві скарги останньої, що підтверджується журналом реєстрації вихідних документів.

Однак, позивачка, не дочекавшись та не отримавши вказану відповідь, 21.07.2015р. звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості, безпідставності та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони та захисту інформацію регулює Закон України «Про інформацію».

Як видно з положень ч.1 статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

А відповідно до вимог ст.ст.1,15 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

При чому, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (скарзі), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що як визначено ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги ;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

У разі ж визнання заяви чи скарги необґрунтованою, орган повинен мотивувати своє рішення та роз'яснити скаржнику порядок його оскарження.

Як слідує з приписів ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше 1 (одного) місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше 15 (п'ятнадцяти) днів від дня їх отримання. Якщо ж в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45-ти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Також, при цьому слід вказати, що у відповідності до ст.24 вказаного Закону №393/96-ВР, особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно ж з положеннями ст.28 цього ж Закону, контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснюють Верховна Рада України, народні депутати України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений з прав людини Верховної Ради України, Верховна Рада АР Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі комітети, депутати місцевих рад, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади щодо підпорядкованих їм підприємств, установ та організацій.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ст.18 Закону України «Про звернення громадян», кожному гарантується право на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги.

Проте, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивачем, в даному випадку, фактично не було своєчасно отримано відповідь від 11.02.2015р. на її скарги від 02.02.2015р., і з цією відповіддю вона ознайомилася лише в суді 1-ї інстанції після подачі нею в липні 2015р. даного позову.

Належних і беззаперечних доказів зворотного (крім ксерокопії 3-х арк. журналу реєстрації вихідних документів) відповідач не представив. Не має таких доказів і в матеріалах справи.

Що ж стосується безпосередньо суті заявлених позовних вимог та викладених у скаргах позивача обставин, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту позовної заяви та скарг позивачки, 30.01.2015р. до Управління ПСЗН звернувся батько позивачки - ОСОБА_3 та намагався від її імені подати заяву про надання їй одноразової матеріальної допомоги, однак, працівники Управління ПСЗН - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з надуманих причин не прийняли до розгляду надані заявником документи та допустили до останнього грубу, образливу і некоректну поведінку.

Саме за результатами вказаного звернення та нібито грубого відношення з боку спеціалістів Управління до батька позивачки, остання 02.02.2015р. і звернулася з 2 скаргами до начальника УПСЗН Новокаховської міськради Херсонської області Стоянчук О.М.

Проте, як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, начальник УПСЗН Новокаховської міськради Стоянчук О.М., до якої безпосередньо заявлені позовні вимоги, на момент подання позивачем вказаних скарг (а саме з 02.02.2015р. по 15.02.2015р.) знаходилася у щорічній основній відпустці, що підтверджується наявним у справі наказом №02-в від 23.01.2015р. (а.с.12) і обов'язки начальника Управління на цей період тимчасово виконував ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, ТВО начальника УПСЗН ОСОБА_4, отримавши зазначені вище скарги позивача, перевірив їх доводи, 06.02.2015р. відібрав від усіх свідків-учасників «конфлікту» (т.б. ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_6.) письмові пояснення (в яких останні категорично заперечували факт грубого відношення 30.01.2015р. до ОСОБА_3 і, в свою чергу, наполягали на тому, що саме останній на прийомі вів себе некоректно і безтактовно) та 11.02.2015р. підписав лист-відповідь (яка, не зважаючи на двосторонню усну домовленість між управлінням та позивачкою про вручення останній кореспонденції особисто під підпис, (а.с.35)), була направлена по пошті простою кореспонденцією на адресу заявниці ОСОБА_1 за вих. №01-20/625.

Однак, на підтвердження факту направлення на адресу позивача вказаної відповіді представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції лише ксерокопію 3-х аркушів «Журналу реєстрації вихідних документів» (а.с.30). Належних же і беззаперечних доказів, які б підтвердили факт реального отримання позивачкою зазначеної відповіді, як вже вказувалося вище, відповідачем, в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надано.

Позивачем же, в свою чергу, в порушення приписів ч.1 ст.11 і ч.1 ст.71 КАС України, також не доведено жодними доказами (т.б. відсутні аудіо/відео-запис, покази свідків тощо) як факт грубого та некоректного відношення до її батька (який особисто від свого імені жодних скарг з цього приводу не подавав) з боку вищезазначених працівників Управління ПСЗН, так і конкретні обставини даного конфлікту, учасником якого позивачка безпосередньо фактично не являлася і відносно неї, відповідно, будь-якого некоректного відношення відповідачем не допускалося.

При цьому, судова колегія одночасно вважає за необхідне зазначити, що згідно із приписами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, у відповідності до ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, як вже зазначалося вище, відповідач, в даному конкретному випадку, в порушення приписів ч.2 ст.71 КАС України, належним чином не довів суду апеляційної інстанції факту своєчасного направлення на адресу позивача своєї відповіді на скарги останнього та не представив належних і достатніх доказів (т.б. чеків, квитанцій, поштових повідомлень тощо) реального направлення по пошті цієї відповіді на адресу заявника, надавши суду 1-ї інстанції лише ксерокопію 3-х аркушів Журналу реєстрації вихідних документів, в якому нібито зареєстровано направлення спірної відповіді ОСОБА_1, що, в свою чергу, не може бути беззаперечним доказом саме факту реального направлення цієї відповіді по пошті та факту її отримання заявником, та відповідно, є порушенням приписів ст.ст.18,19,20 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до положень ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Разом з тим, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А у відповідності до приписів ч.2 ст.11 та ч.2 ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може також прийняти інше рішення у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод і інтересів громадян (сторін) від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, на підставі вищевикладеного, з урахуванням конкретних обставин справи, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, та враховуючи, що ще на момент розгляду даної справи судом 1-ї інстанції, відповідач надав свою відповідь на скарги, а позивач, в свою чергу, вже її отримав та ознайомився з її змістом і до цього часу її у будь-який спосіб не оскаржив, судова колегія вважає за можливе, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити позов шляхом визнання протиправними дій Управління ПСЗН Новокаховської міської ради Херсонської області (а не його начальника Стоянчук О.М., яка в той період знаходилася у черговій відпусці) щодо несвоєчасного направлення відповіді від 11.02.2015р. (вих.№01-20/625) на скарги позивача від 02.02.2015р.

Таким чином, на підставі вказаного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням ст.ст.11,162 КАС України та на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає, що постановлене рішення підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 січня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області, пов'язані із несвоєчасним направленням відповіді від 11.02.2015р. вих.№01-20/625 на скарги ОСОБА_1 №1 і №2 від 02.02.2015р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко