Справа № 820/11865/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

17 березня 2016 р. №820/11865/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект", ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей - Колект"; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 23365711 від 03.08.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей - Колект".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення відповідача є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято без додержання вимог чинного законодавства, а саме: не враховано, що третьою особою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект", не дотримано порядку позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрацію права власності здійснено без згоди власника та без вчинення нотаріальних дій.

Відповідач, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, у наданих до суду письмових запереченнях зазначив, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що нотаріус відповідно до приписів чинного законодавства має необхідний обсяг повноважень щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем, оскільки ці повноваження прямо передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13 № 868 . Правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем є іпотечний договір, в якому міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядком № 868 (пп. 1, 2 п. 46) встановлено додаткові вимоги для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, серед яких, зокрема: надання письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання такої вимоги, письмового документу про завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмової вимоги, у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі. Додаткові вимоги, які висуваються до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, є остаточними, оскільки вищевказаним підзаконним нормативно-правовим актом встановлено вичерпний перелік таких вимог. Жодних інших вимог для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки до державного реєстратора не висувається. У зв'язку з переходом усіх прав та обов'язків за іпотечним договором на підставі укладених вищенаведених договорів, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернулось до відповідача, який здійснює функції державного реєстратора. На виконання вимог Порядку № 868, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" надало копію письмової вимоги до боржника № 732947/ЛЗ від 11.11.2013 р. та копію повідомлення про вручення поштового відправлення № 702 , відповідно до змісту якого, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" повідомило позивача про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Вимога отримана 21.12.2013р., згідно поштового повідомлення про вручення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи, у судове засідання також не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю у іншій справі.

Згідно ч.2 ст.128 КАС України - неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи положення ч.2 ст.128 КАС України , суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е., ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_9 купив квартиру АДРЕСА_1 Відчужувана квартира складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 52,2 кв.м. Загальна площа цієї квартири становить 67,7 кв.м.

04 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договори про надання споживчого кредиту на суму 6500,00 доларів США за договором №0 (а.с. 74-77), на суму 100000,00 доларів США за договором №0 (а.с. 81-84)

Одночасно з ним, в порядку забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами між ОСОБА_9 та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки (нерухомого майна) зареєстрованим за реєстровим номером №222 від 04.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною А.Е., згідно якого Іпотекодавець (ОСОБА_9) передав Іпотекодержателю (банку) в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову ХМУЮ 27.07.2010 року.( а.с. 12)

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9 відкрита спадщина та згідно довідки від 11.10.2011 року № 5327/01-6 спадкоємцями, котрі у встановлений строк звернулись до нотаріальної Одинадцятої державної - нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини є: ОСОБА_2, малолітній ОСОБА_3 (заяву було подано матір'ю ОСОБА_2.), ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 14)

12.12.2011 між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1 предметом якого є передача у власність останньому права вимоги: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом; сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами на підставі Первинних договорів, укладених між банком і Боржниками вказані у додатку до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права банка за усіма договорами забезпечення.

Цього ж дня між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір уступлення вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого, в зв'язку з укладенням договору факторингу, товариство прийняло права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку до цього договору, зокрема, за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року.

03.08.2015р. ТОВ " Кей -Колект" звернулося до приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. з заявами про реєстрацію за підприємством на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1, та припинення іпотеки на цю квартиру.

До заяв надано: договір факторингу № 1 від 12.12.2011р. (а.с. 101-105), договір відступлення вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року (а.с. 106- 109), договір іпотеки №222 від 04.04.2008 року (а.с.70), договори про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 74-77) та №0 від 04.04.2008 р. (а.с. 81-84), повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 732947/ЛЗ від 11.11.2013 р., №732946/ЛЗ від 27.02.2014 р. та повідомлення про вручення поштового відправлення в відміткою про вручення (а.с. 54-55, 57-58), копію паспорту особи, що подавала документи, накази по підприємству щодо повноважень керівництва, реєстраційні документи, статут, звіт про оцінку майна, платіжні доручення, технічний паспорт.

Згідно витягу № 41662131 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.08.2015 р., державним реєстратором - приватним нотаріусом Суперфіном Борисом Михайловичем внесено запис про прийняте приватним нотаріусом Суперфіном Борисом Михайловичем рішення від 03.08.15 р. індексний номер 23365711 про державну реєстрацію за TOB «Кей-Колект» прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) квартири за адресою: АДРЕСА_1 Підставою для реєстрації слугував договір іпотеки № 222 від 04.04.2008 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріус це спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.46-1 ЗУ «Про нотаріат»).

Аналогічне положення закріплено в абз. 2 ч.1 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який є спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

До повноважень органу державної реєстрації прав (а також приватного нотаріуса) належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

З наведених правових норм, вбачається, що у спірних правовідносинах нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частиною 7 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах, території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами 2 і 3 ч. 5 цієї статті.

Відповідно до абз.2 і 3 ч.5 ст.3 цього Закону - державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія; державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, положеннями статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено розмежування компетенції нотаріуса та державного реєстратора у сфері державної реєстрації, а саме встановлюють компетенцію нотаріуса на здійснення державної реєстрації прав у разі вчинення нотаріальної дії з об'єктом нерухомого майна.

Зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Такі ж положення містяться в п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, згідно якого нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не вчинялось жодної нотаріальної дії з об'єктом нерухомості, розташованим за адресою : АДРЕСА_1

Таким чином, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Щодо доводів позивача про проведення реєстрації права власності на підставі належних документів, а саме договору іпотеки від 04.04.2008 року та з дотриманням процедури, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.03 р. N 898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, з аналізу наведеної норми слідує, що підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду; виконавчий напис нотаріуса; договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказаний перелік є вичерпним.

В той же час, ст. 36 Закону України "Про іпотеку" визначено можливість позасудового врегулювання, а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень".

Дослідивши договір іпотеки, суд зазначає, що відповідно до п. 4. 5 розділу 4 Договору іпотеки №222 від 04.04.2008 року (далі - договір іпотеки) звернення стягнення на предмет іпотеки з застосування позасудового регулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Відповідно п. 5.1 розділу 5 вказаного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання. Пунктом 5.2 розділу 5 визначено, що позасудове регулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

-передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п.п. 5.2.1 п. 5.2 розділу 5 договору іпотеки);

-отримання Іпотекодержателем права продати предмет Іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п.п. 5.2.2 п. 5.2 розділу 5 договору іпотеки).

У даному випадку, договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, однак п.п. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.2.2 п. 5.2 розділу 5 чітко визначено, що позасудове регулювання здійснюється на підставі укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку" (а.с. 71).

З матеріалів реєстраційної справи судом вбачається, що ТОВ "Кей-Колект" при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя не подавав.

Також п. 5.2 іпотечного договору передбачено право продати предмет іпотеки по договору купівлі-продажу, який також не надано відповідачу та суду.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення позивача про намір ПАТ " Укрсиббанк", права якого були відступлені ТОВ " КЕй-Колект" продати предмет іпотеки.

Щодо посилань відповідача, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" надало копію письмової вимоги до боржника № 732947/ЛЗ від 11.11.2013 р. та копію повідомлення про вручення поштового відправлення № 702 , як на належний доказ виконання вимог Порядку № 868, судом встановлено наступне.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13р. 868 (далі - Порядок №868).

Так, пунктом 13 вказаного порядку визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

У відповідності до п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55,57), як доказ вручення позивачу від імені ТОВ " Кей-Колект" вимог про усунення порушення, оскільки ТОВ "Укрборг" надає послуги ТОВ "Кей-Колект" згідно договору надання послуг від 01.11.2013р.

Суд зазначає, що умовами договору від 01.11.2013р. між ТОВ " Кей-Колект" та ТОВ "Укрборг" не передбачено надання послуг з відправлення листів боржникам. Також не надано доказів уповноваження ТОВ "Кей-Колект" виконати послуги по відправленню кореспонденції ТОВ " Укрборг" саме позивачу.

Крім того, рекомендовані поштові повідомлення не містять відомостей про направлення повідомлень від 11.11.2013 р, 27.02.2014 року.

Належним доказом надіслання конкретного документу засобами поштового зв'язку через УДППЗ "Укрпошта", зокрема повідомлень від 11.11.2013 р, 27.02.2014 року, є опис вкладення разом з розрахунковим документом. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

У будь-якому разі, наявність таких доказів не спростовує порушення відповідачем вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 868 при реєстрації за ТОВ "Кей-Колект" права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Наразі, належні докази, що третя особа сповістила боржника про усунення порушень та повідомила, що у разі не виконання зобов'язань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та у відповідності до вимог договору, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно відсутні і докази, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб реєстрації права власності Іпотекодержателем здійснюється з дотримання тридцятиденного терміну, наданого позивачу для виконання зобов'язання у відповідності до вимог п.п.2 п.46 Порядку № 868.

Тобто, іпотекодержателем не дотримано умов іпотечного договору, передбачених договором стосовно позасудового врегулювання питання про звернення стягнення (надіслання вимоги про усунення порушень) та способу звернення стягнення на предмет іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при здійсненні реєстраційних дій відповідач докази виникнення у третьої особи права звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірив. Та не вчиняв нотаріальних дій пов'язаних з переходом (виникненням) такого права на іпотечне майно, що обумовлювало б його реєстрацію.

Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ "Кей-Колект" зверталося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами №0 та №0 від 04.04.2008 р.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2015 року р. позов ТОВ " Кей-Колект" задоволено, в рахунок погашення заборгованості за договорами споживчого кредиту №0 від 04.04.2008 та №0 від 04.04.2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання цих зобов'язань згідно договору іпотеки від 04.04.2008 р., а саме трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», для чого заставодержателю надано право від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири.

В судовому засіданні, представник позивача зазначила, що наразі триває судовий розгляд вказаної справи.

Таким чином, ТОВ "Кей-Колект" скористався своїм правом на задоволення своїх вимог за кредитними договорами від 04.04.2008 р. шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Приписами ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавця та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання.

Невиконання зазначеної передумови відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку" є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Завершення однієї із обраних ТОВ "Кей-Колект" процедур звернення стягнення на предмет іпотеки виключає можливість застосування іншого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого ч.3 ст.33 Закону України " Про іпотеку", так як це суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Таким чином, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оцінюючи дії приватного нотаріуса на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Приймаючи оскаржуване рішення відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи, з огляду на доведеність порушення оскаржуваними реєстраційними діями прав та інтересів у сфері публічно - правових відносин та обґрунтованість позовних вимог позивача, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними дії Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей - Колект".

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 23365711 від 03.08.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей - Колект".

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 22 березня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.