Справа № П/811/2784/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Справа № П/811/2784/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача - Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №515-17 від 24 квітня 2015 року про визначення йому податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб на суму 11601,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2015 році не був власником або користувачем земельної ділянки, на яку можливо було б нарахувати земельний податок в сумі 11601,14 грн, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позовних вимог не визнав та пояснив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 03 липня 2014 року та від 20 червня 2014 року ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки у АДРЕСА_1, нормативна грошова оцінка якої становить 928834,16 грн. Відтак, у відповідності до статті 269 Податкового кодексу України позивач є платником земельного податку, який, у свою чергу, нараховується контролюючими органами у відповідності до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (а.с. 26, 54).

З огляду на неприбуття у судове засідання обох сторін та на подання їх представниками клопотань про розгляд справи без їх участі, суд, керуючись частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу у порядку письмового провадження за наявними матеріалами (а.с. 25, 53).

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Договорів купівлі-продажу від 20 червня 2014 року та від 03 липня 2014 року придбав по Ѕ частці комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_1 площею 1435,6 кв метрів кожна (а.с. 30-39).

У свою чергу, керуючись вимогами 286.5 статті 286 Податкового кодексу України Кіровоградська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області винесла податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2015 року №515-17, яким визначила позивачеві зобов'язання зі сплати земельного податку в сумі 11601,14 грн (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень представників відповідача, спірне повідомлення-рішення ґрунтується на позиції податкового органу про те, що придбавши у власність вищевказані будівлі, позивач набув статусу платника земельного податку відповідно до пункту 261.1 статті 261 Податкового кодексу України.

При цьому для визначення розміру земельного податку відповідач скористався нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, на якій розташовані придбані ОСОБА_1 будівлі (а.с. 40).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

У відповідності до положень статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 Земельного кодексу України).

Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України визначені підстави набуття громадянами України права власності на землю.

Так, підставами виникнення у громадян України права власності на землю є певні юридичні факти, зокрема придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (стаття 81 Земельного кодексу України).

Відповідно з пункту 206.1 статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Неоформлення землекористувачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку не звільняє його від сплати земельного податку.

За визначенням підпунктів 14.1.72, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі (стаття 269 Податкового кодексу України)

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За загальним правилом пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Умови початку обчислення строку плати за землю при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) визначені пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, на дату реєстрації за позивачем права власності на об'єкти нерухомого майна - 20 червня 2014 року та 03 липня 2014 року (а.с. 59-60), діяла редакція пункту 287.6 статті 287 Кодексу, відповідно до якої при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За таких умов суд доходить висновку, що в силу приписів чинного на час виникнення спірних правовідносин пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, державна реєстрація за ОСОБА_2 права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1, обумовила набуття позивачем статусу платника земельного податку.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 липня 2015 року по справі №826/12388/13-а (справа №21-775а15).

Водночас, суд вважає, що наявний у матеріалах справи витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якого відповідач нарахував ОСОБА_1 спірне податкове зобов'язання (а.с. 40), не є документом, який у розумінні статті 286 Податкового кодексу України містить інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю.

Так, у пункті 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому вказана норма наголошує, що центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, яким для визначення розміру вказаного податку на підставі даних державного земельного кадастру необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру визначаються як сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У свою чергу, згідно зі статтею 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина друга статті 15 зазначеного Закону).

При цьому, у розумінні частини сьомої статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", технічна документація з нормативної грошової оцінки земель є лише підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про таку оцінку.

Натомість, підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, наголошено, що відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, які вносяться до Державного земельного кадастру, мають містити: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку, а також дату проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з Державного земельного кадастру надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Проте, відповідачем не надано документального підтвердження того, що інформація, яка використана під час розрахунку податкового зобов'язання ОСОБА_1 відповідає даним, які містяться в Державному земельному кадастрі.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку порядок визначення відповідачем земельного податку не відповідає законодавчо встановленому та унеможливлює перевірку правильності визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання, зазначеного у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №515-17 від 24 квітня 2015 року та, як наслідок, його скасування.

На підставі частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України документально підтверджені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 182,70 грн (а.с.2) належить присудити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області №515-17 від 24 квітня 2015 року, яким ОСОБА_1 нараховане податкове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб на суму 11601,14 грн.

Присудити ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 182,70 грн (сто вісімдесят дві гривні, сімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук