Справа № 2а-2139/09
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/37047/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Квасилівської селищної ради на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13.11.2009р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. у справі № 2а-2139/09 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнергоЕко Консалтинг" до Квасилівської селищної ради Рівненського району про визнання нечинними рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання нечинними рішень Квасилівської селищної ради № 418 від 19 березня 2008 року та № 495 від 18 серпня 2008 року «Про відміну рішення № 149 від 18 січня 2007 року «Про дозвіл на складання проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТзОВ «Енергоеко консалтинг».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідача не наділено правом призупинення та скасування власного рішення. Крім того, оскаржуване рішення № 495 від 18 серпня 2008 року порушує право позивача на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,23 га у оренду терміном на 10 років та на отримання такої ділянки в оренду для завершення будівництва дитячого садка.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано нечинним рішення Квасилівської селищної ради Рівненського району № 418 від 19 березня 2008 року та рішення Квасилівської селищної ради Рівненського району № 495 «Про відміну рішення № 149 від 18 січня 2007 року «Про дозвіл на складання проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТзОВ «Енерго Еко Консалтинг» від 18 серпня 2008 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. змінено постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2009 року шляхом викладення резолютивної частини в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити. Визнати протиправним та скасувати рішення Квасилівської селищної ради Рівненського району № 418 від 19 березня 2008 року. Визнати протиправним та скасувати рішення Квасилівської селищної ради Рівненського району № 495 «Про відміну рішення № 149 від 18 січня 2007 року «Про дозвіл на складання проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТзОВ «Енерго Еко Консалтинг» від 18 серпня 2008 року.

Суди вмотивували свої висновки тим, що оскаржуване рішення прийняте безпідставно, поза межами повноважень та у порушенням способів передбачених Конституцією та законами України, оскільки до повноважень сільських рад не належить повноваження скасовувати власні рішення.

На постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13.11.2009р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. надійшла касаційна скарга Квасилівської селищної ради, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 січня 2007 року Квасилівською селищною радою отримано клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоеко консалтинг» про надання дозволу на відведення земельної ділянки площею 0,23 га для завершення будівництва дитячого садочку-ясел на 330 місць з плавбасейном.

18 січня 2007 року Квасилівською селищною радою Рівненського району прийнято рішення № 149 «Про дозвіл на складення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Енергоеко консалтинг», яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,23 га (межі земельної ділянки змістити на північ до другої черги мікрорайону селища Квасилів та погодити Рівненській районній архітектурі) у оренду терміном на 10 років для завершення будівництва дитячого садка на 320 місць за рахунок земель Ровенського дослідного заводу сільськогосподарського машинобудування «Ровносільмаш» ім. XXVI з'їзду КПРС правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Рівнесільмаш» (земельна ділянка не переоформлена) - забудовані землі громадського призначення в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області.

Рішенням Квасилівської селищної ради Рівненського району № 418 від 19 березня 2008 року призупинено дію рішення Квасилівської селищної ради № 149 від 18 січня 2007 року «Про дозвіл на складення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Енергоеко консалтинг» у зв'язку із заздалегідь наданими неправдивими відомостями щодо об'єкту незавершеного будівництва дитячого садочка.

18 серпня 2008 року Квасилівською селищною радою Рівненського району прийнято рішення № 495 «Про відміну рішення № 149 від 18 січня 2007 року «Про дозвіл на складення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Енергоеко консалтинг». У даному рішенні зазначено, що у відповідності зі ст. 151 Земельного кодексу України та рішенням Квасилівської селищної ради № 149 від 18 січня 2007 року ТОВ «Енергоеко консалтинг» повинно було надати на розгляд органів земельних ресурсів природоохоронних, санітарно-епідеміологічних органів, органів містобудування і архітектури необхідні документи для подальшого замовлення документації із землеустрою в проектній організації. Станом на 18 серпня 2008 року ТОВ «Енергоеко консалтинг» ніяких дій стосовно оформлення проекту землеустрою не проводить.

Вирішуючи справу по суті суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржувані рішення прийняті безпідставно, поза межами повноважень та з порушенням способів передбачених Конституцією та законами України. Зокрема, сільським радам, повноваження яких закріплені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні», не надано права скасовувати власні рішення, а тим більше ті, внаслідок яких виникли цивільні права та обов'язки. Відповідач не мав права скасовувати свої попередньо прийняті рішення як незаконні, оскільки питання законності або незаконності рішення повинні вирішуватися виключно в судовому порядку за заявою особи, яка вважає таке рішення незаконним.

Судова колегія погоджується з даними висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на певній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення і скасування. Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Однак, Конституційним Судом вказано, що це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою змінити або скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності законам України). Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, змінювати їх у випадках, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Квасилівської селищної ради відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: