Справа № 2а-5196/11/1370
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/25730/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року в справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Перфект груп сервіс» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що в порушення вимог статей 18, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач не забезпечив працевлаштування інвалідів у відповідній кількості та не сплатив вчасно за це адміністративно-господарські санкції, у зв'язку з чим просив суд стягнути адміністративно-господарські санкції у сумі 5 216,35 грн. та пеню за порушення термінів їх сплати в сумі 9,10 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року позов задоволено у зв'язку з тим, що відповідач не вжив заходів для створення робочих місць та забезпечення працевлаштування інвалідів, а також не інформував уповноважені органи про їх наявність.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що у період з 01 січня по 30 серпня 2010 року на підприємстві було працевлаштовано дві особи та у цей період підприємством не здійснювалось господарської діяльності, тому вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на нього не поширювалися. У четвертому кварталі 2010 року (з 01 вересня) на підприємстві працювало 16 осіб, з них 2 інвалідів, тобто відповідач не ухилявся від обов'язку щодо створення робочих місць для інвалідів та виконав встановлені законодавством нормативи.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частин першої та другої цієї статті для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для під-приємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що товариство з обмеженою відповідальністю «Перфект груп сервіс» з січня по серпень 2010 року не здійснювало господарської діяльності, у штаті підприємства працювало 2 особи (генеральний директор та головний бухгалтер), а тому відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ним не порушувався норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки обов'язок щодо створення робочих місць для осіб з обмеженими можливостями та інформування уповноважених органів, що займаються працевлаштуванням зазначених осіб, до цього часу на нього не поширювався.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів обраховується залежно від чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а не від фактичної кількості працюючих. У квітні та серпні 2010 року відповідач подавав звіти про наявність вакансій (1 особа, охоронник), тобто частково виконував вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо обов'язку надання такої інформації до центрів зайнятості. Таким чином відповідач був зобов'язаний протягом січня-серпня 2010 року також створити робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Оскільки у січні-серпні 2010 року на підприємстві не працювали інваліди та відповідач не надавав щомісячно державній службі зайнятості інформацію про на-явність вільних робочих місць для інвалідів, як це передбачено законодавством, то висновок суду першої інстанції про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів їх сплати, є обґрунтованим.

Апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення окру-жного суду, що відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року скасувати, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій осо-бам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: