Справа № 802/3976/15-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3976/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

15 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Євчук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу №5 о/с від 19 листопада 2015 року про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, поновлення на роботі з 19 листопада 2015 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2015 року до дня поновлення на роботі.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що майор поліції ОСОБА_2 почав працювати в Національній поліції 07.11.2015 та проходив службу на посаді начальника слідчого відділення Ладижинського відділу поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. До цього проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах: оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах неповнолітніх Ладижинського МВ, слідчого СВ Ладижинського МВ, слідчим відділу розслідування ДТП (підпорядкованого СУ) УМВС України у Вінницькій області, слідчого СВ Ладижинського МВ, старшого слідчого СВ Ладижинського МВ, начальника СВ Ладижинського МВ, старшого слідчого СВ Піщанського РВ, першого заступника начальника Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області - начальника слідчого відділення.

17 листопада 2015 року майор поліції ОСОБА_2 звернувся до керівництва Ладижинського відділу поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з рапортом про звільнення його з Національної поліції за власним бажанням. До рапорту додано службове посвідчення УВН №008696.

Крім того, рапорт містить погодження начальника Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Бойко С.О. та т.в.о. начальника СУ ГУНП у Вінницькій області Бойко П.А.

Наказом відповідача №5 о/с від 19 листопада 2015 року, підписаного тимчасово виконуючим обов'язки начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

На думку позивача оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на те, що ним було 18.11.2015 відкликано свій рапорт про звільнення за власним бажанням та поданий рапорт про звільнення за власним бажанням не оформлений у відповідності до п. 68 цього Положення про проходження служби особи рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішні справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи подання ОСОБА_2 17.11.2015 рапорта про звільнення за власним бажанням, т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області керуючись п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про Національну поліцію" правомірно видано наказ № 5 о/с від 19.11.2015 про звільнення майора поліції ОСОБА_2.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

У листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію", п. 7 ч. 1 якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Разом з тим, порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням Законом України "Про Національну поліцію", а також іншими нормативно-правовими актами, в тому числі підзаконними, не встановлено.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, сам Законом України "Про Національну поліцію" встановлює, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підлягає застосуванню у випадку звільнення працівників міліції.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, які визначають порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, оскільки спеціальним Законом України "Про Національну поліцію" порядок звільнення з органів поліції не врегульовано.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Таким чином, оскільки позивач 17 листопада 2015 року подав рапорт про звільнення за власним бажанням без зазначення дати та підстав звільнення, то відповідно до вимог чинного законодавства він вправі був до закінчення двотижневого строку відкликати таку заяву.

Наказ про звільнення ОСОБА_2 прийнято т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Кримчуком С.Г. 19 листопада 2015 року, тобто до спливу двотижневого строку попередження про звільнення за власним бажанням, чим позбавлено можливості позивача відкликати свою заяву про звільнення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що ним 18 листопада 2015 року було подано рапорт про відкликання рапорта про звільнення, оскільки доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять.

Разом з тим, відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача із займаної посади, визначену ст. 38 КЗпП України, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №5о/с від 19 листопада 2015 року в частині звільнення зі служби за власним бажанням ОСОБА_2 та поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 19 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року витребувано в Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2.

Вказана довідка відповідачем не була надана в судовому засіданні 03 лютого 2016 року, а тому судом вирішено позовні вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до довідки про доходи №26/29/01-2016 від 11 січня 2016 року, виданої Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_2 за період з 07 листопада 2015 року по 19 листопада 2015 року нараховано заробітну плату в сумі 2895,75 грн.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає 222,75 грн. (2895,75/13), а сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2015 року по 15 березня 2016 року - 25839 грн.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про допущення постанови суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Кримчука С.Г. "По особовому складу" №5 о/с від 19 листопада 2015 року в частині звільнення зі служби в поліції за власним бажанням ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 19 листопада 2015 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2015 року по 15 березня 2016 року в розмірі 25839 грн. з вирахуванням податків та зборів.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 березня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.