Справа № 826/24264/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ДСТ ЛО ГРУП”

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 24 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 13 липня 2015 року №415/1-26-50-22-08-36645136 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (код 36645136) з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ “Сеолан” (код 39072643), ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс” (код 38119046), ТОВ “Промтех-Трейд” (код 39474370), ТОВ “Технобуд УА” (код 38630865) та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект” (код 33130002) за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року” (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 333 628,00 грн., саме за 2014 рік; пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України що призвело до завищення податкового кредиту за перевірений період на 1 481 809,00 грн., в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду на загальну суму 1 046 751,00 грн., а саме по періодах: у жовтні 2014 року у сумі 54 262,00 грн., у листопаді 2014 року у сумі 308 446,00 грн., у грудні 2014 року у сумі 684 043,00 грн.; завищено залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за жовтень 2014 року у сумі 435 058,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу витрат та податку на додану вартість відповідних сум вартості приданого товару по відносинам із ТОВ “Сеолан”, ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс”, ТОВ “Промтех-Трейд”, ТОВ “Технобуд УА” та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект”, у зв’язку із не доведенням реальності господарських операцій, що базується на отриманій податковій інформації про наступне: в ході аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; контрагенти позивача здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій пов’язаних з наданням податкової вигоди третім особам; враховуючи відсутність трудових ресурсів та виробничих потужностей, вказані підприємства самостійно не могли надавати послуги, та неможливо встановити інші організації, які могли надавати аналогічні послуги.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, висновки акта перевірки про відсутність реального здійснення господарської діяльності не підтверджується жодними доказами.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції та установлення зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” та його контрагентами – ТОВ “Сеолан”, ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс”, ТОВ “Промтех-Трейд”, ТОВ “Технобуд УА” та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект”; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб’єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (замовник) та ТОВ “Сеолан” (виконавець) укладено договір на виконання робіт від 09 квітня 2014 року №09.04.14/3, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується виконувати роботи з передпродажної підготовки газорегуляторного обладнання, аналогічні до встановлених положеннями Міждержавного стандарту ГОСТ 15.309-98 “Система розробки і постановки продукції на виробництво. Випробування і прийом продукції, що випускається. Основні положення”.

Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), датованих жовтнем-листопадом 2014 року, ТОВ “Сеолан” виконано роботи та надано послуги, а саме: переміщення фахівців та обладнання до місця виконання робіт з візуального огляду обладнання, організації пробних пусків, проведення вимірювальних тестувань обладнання; зберігання і складське обслуговування обладнання - навантажувально-розвантажувальні і складські роботи (розміщення і внутрішньоскладські переміщення обладнання з місць зберігання); розконсервація/консервація обладнання; монтаж-демонтаж обладнання; візуальний огляд обладнання, визначення його стану, потреби в доукомплектуванні та переукомплектуванні; пробні пуски обладнання; вимірювальні тестування обладнання для визначення його придатності на виконання функцій, а також параметрів на відповідність до заданих у специфікаціях.

Згідно договору про надання агентських послуг від 24 жовтня 2014 року №24.10.14/5, укладеного між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (принципал) та ТОВ “Сеолан” (агент), останній зобов’язується здійснювати від свого імені, але за рахунок принципала такі дії: здійснювати пошук покупців на прилади та апаратуру для автоматичного регулювання та керування, фітингів металевих, запірної арматури (комплектуючих до них), що належить припципалу; поширювати інформацію про продукцію принципала перед потенціальними покупцями; виконувати інші необхідні дії для залучення покупців на продукцію принципала відповідно до умов цього договору, а принципал зобов’язується сплатити агенту винагороду за виконання цього доручення.

Наявна в матеріалах справи копія акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28 листопада 2014 року підтверджує, що ТОВ “Сеолан” надано позивачу агентські послуги.

У свою чергу, ТОВ “Сеолан” виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 3 487 893,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 581 315,50 грн.

Відповідно до договору на виконання робіт від 20 листопада 2014 року №20.11.14/8, укладеного між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (замовник) та ТОВ “Технобуд УА” (виконавець), замовник доручає, а виконавець зобов’язується виконувати роботи з передпродажної підготовки газорегуляторного обладнання, аналогічні до встановлених положеннями Міждержавного стандарту ГОСТ 15.309-98 “Система розробки і постановки продукції на виробництво. Випробування і прийом продукції, що випускається. Основні положення”.

Акт здачі-прийняття робіт від 31 грудня 2014 року підтверджує, що ТОВ “Технобуд УА” виконано роботи та надано послуги, а саме: переміщення фахівців та обладнання до місця виконання робіт з візуального огляду обладнання, організації пробних пусків, проведення вимірювальних тестувань обладнання; зберігання і складське обслуговування обладнання - навантажувально-розвантажувальні і складські роботи (розміщення і внутрішньоскладські переміщення обладнання з місць зберігання); розконсервація/консервація обладнання; монтаж-демонтаж обладнання; візуальний огляд обладнання, визначення його стану, потреби в доукомплектуванні та переукомплектуванні; пробні пуски обладнання; вимірювальні тестування обладнання для визначення його придатності на виконання функцій, а також параметрів на відповідність до заданих у специфікаціях та виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 1 203 600,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 200 600,00 грн.

За умовами договору поставки від 03 січня 2013 року №03.01.13/20, укладеного між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (покупець) та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект” (продавець), постачальник зобов’язується поставити, а покупець зобов’язується прийняти в розпорядження і оплатити побутові вузли обліку газу, шкафні газорегулюючі пункти, регулятори тиску газу, фільтри газу, запобіжно-скидні клапани та інше.

Згідно видаткових накладних, датованих груднем 2014 року, ТОВ “ПТК “Укргазкомплект” поставило позивачу товар (регулятори тиску газу, запобіжно-скидні клапани та інше) та виписало податкові накладні на загальну суму 96 526,66 грн., у тому числі податок на додану вартість – 16 087,78 грн.

14 листопада 2012 року між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (покупець) та ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс” (постачальник) укладено договір, згідно якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець зобов’язується прийняти в розпорядження і оплатити газове обладнання.

Як свідчать наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних, датованих жовтнем 2014 року, ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс” поставило позивачу регулятори тиску газу та виписало податкові накладні на загальну суму 2 846 510,93 грн., у тому числі податок на додану вартість – 474 418,49 грн.

Відповідно до умов договору про надання агентських послуг від 25 листопада 2014 року №25.11/14-7, укладеного між ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” (принципал) та ТОВ “Промтех-Трейд” (агент), останній зобов’язується здійснювати від свого імені, але за рахунок принципала такі дії: здійснювати пошук покупців на прилади та апаратуру для автоматичного регулювання та керування, фітингів металевих, запірної арматури (комплектуючих до них), що належить принципалу; поширювати інформацію про продукцію принципала перед потенціальними покупцями; виконувати інші необхідні дії для залучення покупців на продукцію принципала відповідно до умов цього договору, а принципал зобов’язується сплатити агенту винагороду за виконання цього доручення.

Згідно акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 грудня 2014 року, ТОВ “Промтех-Трейд” надало позивачу агентські послуги та виписало податкову накладну на загальну суму 1 352 846,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 225 474,33 грн.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов’язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об’єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Суд враховує наявність в матеріалах справи первинних документів по відносинам із виконавцями, однак звертає увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Досліджуючи питання пов’язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначив, що товари та послуги замовлялись з метою використання у господарській діяльності, а саме: товар придбано з метою його подальшої реалізації підприємствам, які закуповують комплектуючі вироби з яких у подальшому здійснюють виготовлення збірних елементів для газових мереж; роботи з передпродажної підготовки газорегуляторного обладнання придбано з метою здійснення контролю на предмет якості та відповідності заявленим характеристикам; агентські послуги придбано з метою здійснення заходів для стимулювання збуту продукції існуючим покупцям та пошуку нових.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На підтвердження реальності господарських операцій позивач надав до суду копії наступних документів: господарських договорів, видаткових накладних, податкових накладних, актів приймання-передачі товару, товарно-транспортних накладних, фото встановленого обладнання, заявок на виконання робіт, актів передачі обладнання для огляду, пробних пусків, тестувань та регулювань, актів повернення обладнання після огляду, протоколів результатів візуального огляду регуляторів, протоколів пробних пусків і вимірювальних тестувань регуляторів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що надані позивачем документи не підтверджують взаємозв’язку придбаних робіт та послуг із господарською діяльністю позивача та не містять доказів, які б підтверджували фактичне надання будь-яких послуг; зокрема не дають змоги встановити мету придання робіт з передпродажної підготовки газорегуляторного обладнання, зокрема відсутні докази, які б дозволили ідентифікувати участь ТОВ “Сеолан” та ТОВ “Технобуд УА” при виконанні робіт та їх значення для господарської діяльності позивача, наприклад, з якою метою замовлялись роботи щодо переміщення фахівців та обладнання до місця виконання робіт; яким чином здійснювались роботи з візуального огляду обладнання, визначення його стану, потреби в доукомплектуванні та переукомплектуванні; наявні в матеріалах справи докази не підтверджують неможливість самостійного виконання позивачем вказаних робіт; також суд не має можливості встановити яким чином агентські послуги використано в межах господарської діяльності позивача, які саме заходи вжито для стимулювання збуту продукції існуючим покупцям та пошуку нових, ідентифікувати участь ТОВ “Сеолан” та ТОВ “Промтех-Трейд” у наданих послугах та фактичне їх надання, а також прослідкувати ланцюг постання вказаних послуг; позивачем також не доведено фактичної поставки придбаного товару, оскільки в матеріалах справи відсутні сертифікати якості, інструкція з експлуатації товару із зазначенням моделі та серійного номера, завіреного печаткою та підписом заводу-виробника, а тому неможливо встановити взаємозв’язок між придбаними в межах спірних господарських операцій товарами та виготовленими контрагентами-покупцями збірних елементів для газових мереж.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції носять реальний характер, а придбані товари, роботи та послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

В частині висновків акта перевірки щодо неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач відображав суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “Сеолан”, ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс”, ТОВ “Промтех-Трейд”, ТОВ “Технобуд УА” та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект” у зв’язку з придбанням товарів та робіт.

Суд звертає увагу, що наявність у позивач податкових накладних не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відпорних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям.

Як зазначено вище при розгляді питання правомірності формування витрат, судом не встановлено факту використання в межах господарської діяльності позивача товарів, робіт та послуг придбаних у ТОВ “Сеолан”, ТОВ “Аеро-Турбо Сервіс”, ТОВ “Промтех-Трейд”, ТОВ “Технобуд УА” та ТОВ “ПТК “Укргазкомплект”, що виключає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям.

З огляду на зазначене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість є обґрунтованими.

За таких підстав, позовні вимоги ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Голосіївському районі залишились не підтвердженими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Голосіївському районі доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “ДСТ ЛО ГРУП” задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “ДСТ ЛО ГРУП” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко