Справа № 338/838/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/9298/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

03.06.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій відповідача, який відмовив йому у зарахуванні на пільгових умовах в півторакратному розмірі загального стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є пенсіонером, пенсія йому нарахована та виплачується управлінням Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області. Позивачем було подано заяву до відповідача із проханням здійснити перерахунок пенсії із урахуванням пільгового стажу роботи.

Проте відповідач відмовив йому у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу у зв'язку із відсутністю відомостей про укладання строкових трудових договорів по роботі у районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до них.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його стажу роботи із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців за періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.06.1979р. по 01.12.1994р., з 01.12.1994р. по 24.05.1996р. і з 17.07.2000р. по 13.11.2001р., а також просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому пенсію із урахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з моменту призначення пенсії.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2015р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до трудового стажу періодів його роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з 01 червня 1979 року по 01 грудня 1994 року, з 01 грудня 1994 року по 24 травня 1996 року, та з 17 липня 2000 року по 13 листопада 2001 року на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік 6 місяців.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з 01 червня 1979 року по 01 грудня 1994 року, з 01 грудня 1994 року по 24 травня 1996 року, та з 17 липня 2000 року по 13 листопада 2001 року на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік 6 місяців, і здійснити перерахунок призначеної пенсії з 03 грудня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пільгове обчислення стажу в півторакратному розмірі за вищезазначені періоди його роботи, оскільки з наданих ним документів вбачається, що він, працюючи в районі Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, користувався пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наводить норму п.5.9 Постанови Держкомпраці СРСР від 31.12.1987 року № 794/33-82 «Про затвердження основних положень про вахтовий метод організації робіт»,згідно якої працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом в райони Крайньої Півночі або прирівняні до них місцевості з інших районів країни, надаються пільги, передбачені ст.ст.1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з врахуванням змін та доповнень, внесених ст.ст.1 і 2 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Про надання таким працівникам пільг, передбачених ст.5 Указу від 10.02.1960 р., зокрема щодо зарахування одного року роботи за один рік і шість місяців за періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, у вказаній постанові не зазначено.

Крім цього, відповідач наголошує на тому, що на позивача не поширюється пільгове обчислення страхового стажу, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської обл.) та в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської обл.).

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», та Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі».

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Постанови Держкомпраці СРСР від 31.12.1987 року № 794/33-82 «Про затвердження основних положень про вахтовий метод організації робіт» встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Однак, вищезазначена Постанова не містить норми про те, що працівники, які здійснюють роботу таким специфічним методом, мають право на отримання пільг, передбачених ст.5 Указу від 10.02.1960 р., зокрема щодо зарахування одного року роботи за один рік і шість місяців за періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

В даному випадку стосовно позивача ОСОБА_2 матеріалами справи підтверджено, що він працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт саме вахтово-експедиційним методом у місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, а також в районах Крайньої Півночі, а саме: з 01.06.1979р. по 30.11.1986р. працював у Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області (місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі), з 01.12.1986р. по 01.12.1994р. - у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі. Зазначені періоди роботи підтверджуються записами в трудовій книжці та довідкою, виданою Прикарпатським управлінням бурових робіт публічного акціонерного товариства «Укрнафта» від 03.03.2015 р. № 10-302.

Зокрема, у довідці ПАТ «Укрнафта» від 03.03.2015 р. № 10-302 вказано, що робота вахтово-експедиційним методом проводилась у режимі 15 робочих днів у місяць у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах по 12 годин за добу. До заробітної плати виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалися додаткові відпустки.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені законодавчі положення, наявні матеріали справи та доводи апелянта колегія суддів зазначає, що пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, які працювали вахтовим методом.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 27.10.2015 року по справі № 338/1079/14-а, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.161 КАС України та ст.244-2 КАС України враховується судом при застосуванні вищенаведених норм законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись ч.3 ст. 160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області задовольнити, а постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2015р. по справі № 338/838/15-а - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 22.03.2016 року.