Справа № 463/662/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Львів 463/662/16-а

2-а/463/75/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю позивача ОСОБА_2

та відповідача Лисяного О.П.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Лисяного Ореста Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 05.02.2016 року серії ПС2 №717430, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об'єктивного з'ясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів її винуватості адміністративних правопорушеннях, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зокрема вказала, що рухаючись по вул. Личаківській в напрямку від центру міста Львова, на відрізку дороги між №257 та №271 вона здійснила в дозволеному місці маневр «обгін» вантажного автомобіля, який рухався із швидкістю меншою за 40 км/год та надав їй дорогу прийнявши вправо. При цьому обгін з нею здійснювався на ділянці дороги з розміткою переривиста лінія. В той же час, у постанові зазначено, що нібито нею здійснено обгін та перетин суцільної лінії на пішохідному переході по вул. Личаківська, 263 в м. Львові. Однак викладені у постанові обставини не ґрунтуються на жодному доказі, більш того по вул. Личаківська, 263 в м. Львові немає жодного пішохідного переходу або дорожньої розмітки «суцільної лінія». Крім цього вказала, що була зупинена патрульним автомобілем лише через 1000 м від місця нібито скоєного нею ДТП, при цьому на місце події вони не поверталися, жодних вимірів не проводили. Також зазначила, що при оформленні постанови інспектором патрульної служби не було враховано її пояснень про відсутність в складі її дій будь якого адміністративного правопорушення, їх в жодний спосіб не спростовано належними та допустимими доказами, незаконно її притягнуто до адміністративної відповідальності. А тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримала з аналогічних підстав.

Відповідач в судовому засіданні відносно адміністративного позову заперечив, суду пояснив, що 05.02.2016 року, близько обіду, він в складі екіпажу здійснював патрулювання по вул. Личаківській в м. Львові і рухаючись позаду автомобіля марки BMW, водієм якого була позивач, побачив, як вона здійснювала маневр «обгін» вантажного автомобіля, який рухався з невеликою швидкістю та пригальмовував, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки на відстані ближчій, ніж 50 м до пішохідного переходу. При цьому визнав, що дійсно він міг помилитися з адресою місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в місці вчинення такого не було жодного будинку, а тому він вирішив записати №263 по вул. Личаківська. Однак вважає, що ним було зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, у зв'язку із чим законно притягнуто її до адміністративної відповідальності. Одночасно вказав, що жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення він представити не може, оскільки згідно внутрішнього наказу йому заборонено знімати на камеру під час руху патрульного автомобіля, відеореєстратором він вправі користуватися лише вийшовши з автомобіля, відеозаписи з якого на даний час не збережено. Крім цього, огляд місця події та фіксування вчиненого правопорушення у будь-який інший спосіб ними не здійснювалися, факт вчинення таких підтверджується з його слів, як суб'єкта владних повноважень, що став очевидцем порушення позивачем Правил дорожнього руху України. А тому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №717430 від 05.02.2016 року (а.с.10) інспектором роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Лисяним О.П., було притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що вона 05.02.2016 року о 13.00 год., по вул. Личаківська, 263 в м. Львові, керуючи транспортним засобом BMW 330D, д.н.з. НОМЕР_1, здійснила обгін шляхом перетину суцільної вузької лінії п.1.1 перед пішохідним переходом, а саме ближче 50 м у населеному пункті, чим порушила п.п. «в» п.14.6 та п.1.1 додатку №2 Правил дорожнього руху України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушень передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.122 КпАП України, п.14.6.в та п.1.1 Додатку №2 Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо заборони здійснювати обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та недозволеного перетину дорожньої розмітки «Вузька суцільна лінія». При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, схеми руху автомобіля), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься. Не згадується про існування таких і в запереченнях відповідача, який в судовому засіданні визнав, що доводи про винуватість позивача у вчинених правопорушеннях грунтується виключно на його об'єктивному внутрішньому переконанні. При цьому судом враховується, що відповідач визнав перед судом, що позивачем здійснювався обгін транспортного засобу в дійсності не за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 263, а в іншому місці, однак через неможливість прив'язки до місцевості він на власний розсуд вирішив вказати у постанові зазначену адресу, як місце вчинення правопорушення. Крім цього, відповідач погодився із позивачем, що на момент виконання позивачем маневру «обгін» він перебував в патрульному автомобілі, що рухався позаду позивача через три-чотири інших транспортних засоби.

З огляду на наведене, а також те, що позивач в судовому засіданні категорично заперечила свою вину у вчинених правопорушеннях вказавши, що вона здійснила маневр «обгін» в дозволеному місці, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено її винуватість у вмінених адміністративних правопорушеннях, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень та її винність у вчиненні таких, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст.ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.02.2016 року серії ПС2 №717430 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст.122 КпАП України.

В задоволенні решти адміністративного позову відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.