Справа № 750/562/16-а
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/562/16-а
Провадження № 2-а/750/86/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Кравченко І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові в частині відмови позивачу у переведенні його на інший вид пенсії, а саме призначення її у зв'язку із інвалідністю І групи на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові перевести позивача на інший вид пенсії, а саме призначити її відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII у зв'язку із встановленням позивачу І групи інвалідності та наявності стажу 10 років в органах прокуратури з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури Чернігівської області від 10.12.2015 року № 217 з дня звернення - 10.12.2015 року.

В позовній заяві позивач зазначив, що він безперервно працював в органах прокуратури з серпня 1996 року по цей час. Зокрема в період з серпня 1996 року по червень 1997 року працював на посаді стажиста прокуратури Козелецького району Чернігівської області, з червня 1997 року по березень 2000 року - помічника прокурора Прилуцького району Чернігівської області, з березня 2000 року по червень 2004 року - помічника та старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора Чернігівської області, з червня 2004 року по серпень 2004 року - слідчого Прилуцької міжрайонної прокуратури Чернігівської області, з серпня 2004 року о листопад 2011 року - першого заступника прокурора м. Чернігова Чернігівської області, з листопада 2011 року по грудень 2012 року - старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури Чернігівської області та начальника цього відділу, з грудня 2012 року по квітень 2014 року - прокурора та старшого прокурора нагляду за додержанням законів при провадженні досудового слідства у кримінальних стравах про злочини, пов'язані з корупцією управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупцією Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України,з квітня 2014 року по цей час прокурора Чернігівського району Чернігівської області, тобто на час звернення до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові за призначенням пенсії на підставі ч.9 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» у зв'язку з інвалідністю І групи його трудовий стаж в органах прокуратури, без урахування періоду навчання у вищому навчальному закладі, складає 19 років 3 місяців 21 днів.

Відповідно до довідки до Акту огляду Медико-соціальної експертної комісії серії АВА №018545 від 25.11.2015 року позивачу установлено інвалідність І групи загального захворювання (а.с. 13).

Таким чином він має право на пенсію відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. 10.12.2015 року подав до Управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові заяву про призначення йому пенсії відповідно ч. 9 до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», але відповідач відмовив в її призначенні, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213. Вважає дану позицію відповідача неправомірною, такою, що суперечить вимогам Конституції України, чинного законодавства України, у зв'язку з цим просить позов задовольнити, визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові в частині відмови позивачу у переведенні його на інший вид пенсії, а саме призначення її у зв'язку із інвалідністю І групи на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові перевести позивача на інший вид пенсії, а саме призначити її відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII у зв'язку із встановленням позивачу І групи інвалідності та наявності стажу 10 років в органах прокуратури з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури Чернігівської області від 10.12.2015 року № 217 з дня звернення - 10.12.2015 року.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в письмових запереченнях на позов, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що на підставі п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 р. № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з цим з 1 червня2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Таким чином, позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за І групою інвалідності відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» та призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно працює в органах прокуратури з 20.08.1996 року і по теперішній час, трудовий стаж складає 19 років 3 місяці 21 день.

Позивач 10 грудня 2015 року звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові із заявою про призначення йому пенсії відповідно ч.9 до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», але відповідач відмовив в її призначенні.

Суд вважає, що у діяльності посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові при прийнятті рішення мають місце порушення вимог Конституції України, чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкове пенсійне страхування, Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора ті утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, яким скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ч.3 ст. 22 Конституції України, ст. ст. 16, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII , ст.2, ст.6, ст.17, ст.18, ст.19, ст.104, ст.105, ст.106, ст.162, ст.163, ч. 1 ст. 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за І групою інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові призначити ОСОБА_1 пенсію за І групою інвалідності згідно ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10.12.2015 року з урахуванням довідки про вкладові заробітної плати, виданої прокуратурою Чернігівської області від 10.12.2015 року № 217.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: І.В. Литвиненко