Справа № 820/292/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 березня 2016 р. № 820/292/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Алавердян Е.А.

За участі:

Представника позивача - Бородавки К.П.

Представника відповідача - Мосійчука Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа М» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа М", звернувся до суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 17.12.2015 року.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесене податкові повідомлення - рішення повністю відповідає вимогам діючого законодавства, а тому є законним та обґрунтованим, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що фахівцями ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Константа М" () щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» () за травень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 1567/20-30-22-03/37092516 від 01.12.2015 року, в якому зафіксовані порушення п. 44.6 ст. 44, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Константа М" завищено податковий кредит на суму 427901,60 грн. за період травень 2015 року від здійснення правочинів з ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К», що призвело до завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 427901,60 грн.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 17.12.2015 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 427902,00 грн.

Позивач, не погодившись із вказаним податковим повідомлення - рішенням, звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області зі скаргою від 24.12.2015 року.

Рішенням № 255/10/20-40-10-04-14 від 16.01.2016 року ГУ ДФС у Харківській області скаргу ТОВ "Константа М" від 24.12.2015 року - залишено без задоволення, а податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 17.12.2015 року - без змін (а.с. 22-27).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ТОВ "Константа М" (Покупець) та ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» (Постачальник) укладений Договір поставки № 05/05-15 від 05.05.2015 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити (передати) у власність Покупця товари, вказані в Специфікації, що є невід'ємним додатком до цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити його оплату. Поставка Товару здійснюється на умовах та в строк, визначений в Специфікації. Сторони погоджуються при визначенні умов поставки застосовувати офіційні правила тлумачення торговельних термінів INCOTERMS в редакції 2010 року. Факт здійснення поставки засвідчується видатковою накладною на товар, який підписується Сторонами та є невід'ємною частиною цього Договору. Одночасно з Товаром Постачальник зобов'язується передати Покупцю документи, що стосуються Товару та підлягають переданню разом із Товаром, а саме: видаткову накладну, рахунок - фактуру, інші документи, які стосуються поставки Товару. Постачальник зобов'язується надавати Покупцеві податкові накладні, складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені (без порушень) згідно з вимогами чинного законодавства. Кількість Товару, що є предметом поставки за цим Договором, визначається у Специфікації, що додається до Договору і є невід'ємною частиною. Постачальник поставляє Товар Покупцю за цінами, що визначені у Специфікації. Ціна Договору визначається, як сума вартості поставленого Товару. Покупець здійснює оплату за Товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника. Строки та порядок розрахунків за кожну партію Товару визначаються в Специфікації (а.с. 43-47).

Також, між ТОВ "Константа М" (Покупець) та ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» (Постачальник) укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки № 05/05-15 від 05.05.2015 року, відповідно до якої Продавець зобов'язується передати, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити наступний Товар: жмих соняшниковий, кількість Товару: 490 т.+-10%, ціна за 1 тонну Товару складає 5160,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%. Продавець зобов'язується передати, а Покупець прийняти вказаний товар не пізніше 30 червня 2015 року, на умовах EXW Харківська обл., Великобурлуцький р-н, с. Вільхуватка, вул. Кооперативна, 65 згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів INCOTERMS в редакції 2010 року (а.с. 48).

Факт передачі товарно-матеріальних цінностей підтверджено наданими до суду видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплені печатками, а саме: № 108 від 21.05.2015 року, № 109 від 21.05.2015 року, № 110 від 21.05.2015 року, № 111 від 21.05.2015 року, № 112 від 22.05.2015 року, № 113 від 25.05.2015 року, № 114 від 28.05.2015 року, № 115 від 28.05.2015 року, № 116 від 29.05.2015 року, № 117 від 29.05.2015 року, № 118 від 30.05.2015 року, № 119 від 30.05.2015 року, № 121 від 31.05.2015 року (а.с. 50-62).

Також, в матеріалах справи наявний Акт коригування ваги жмиха соняшникового (макухи із насіння соняшнику) до Договору поставки № 05/05-15 від 05.05.2015 року, в якому зазначено, що відповідно до видаткових накладних ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» передало, а ТОВ "Константа М" отримало товар, а саме жмих соняшниковий (макуха із насіння соняшнику) в кількості 497,25 т. Товар у кількості 497,25 т. було перевезено до ЗАТ «Дніпровський термінал», м. Херсон, вул. Перекопська, 169А. У зв'язку з різницею при зважуванні товару на території терміналу встановлено недостачу в кількості 0,25 т. В зв'язку з цим, сторони вирішили провести коригування ваги жмиха соняшникового (макухи із насіння соняшнику) (а.с. 49).

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2015 року пояснив, що відповідно до умов Договору поставки № 05/05-15 від 05.05.2015 року товар поставляється на умовах EXW Харківська обл., Великобурлуцький р-н, с. Вільхуватка, вул. Кооперативна, 65. За вказаною адресою розміщуються виробничі потужності ТОВ «Вільхуватський оліє пресовий завод», який займається виробництвом соняшникової олії. Жмих соняшниковий, який поставлявся в межах вказаного договору, передавався від ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» до ТОВ "Константа М" на складі ТОВ «Вільхуватський оліє пресовий завод», у зв'язку із чим транспортування не відбувалось.

Податкові накладні були складені в електронному вигляді, що підтверджується витягами є Єдиного реєстру податкових накладних, наявних в матеріалах справи (а.с. 76-105).

Також, в матеріалах справи наявні розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, виписаних ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К» на ім'я ТОВ "Константа М" (а.с. 106-121).

Суму податку на додану вартість за податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображену у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за травень 2015 року (а.с. 194-198).

Також, позивачем було надано до суду докази подальшої реалізації на контрагентів-покупців товару, придбаного у ТОВ «КОМПАНІЯ КВАДРО-К».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняли втрату означеними накладними юридичного статусу первинних документів судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) під "господарською діяльністю" розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судом, суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. Ці податкові накладні складені у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий постачальник зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

З огляду на встановлені обставини у справі, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений ст. 61 Конституції України, суд зазначає, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення сум до складу податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови його отримання (сплатив ПДВ у ціні замовлених та фактично отриманих товарів) та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

З наведених норм законодавства та досліджених матеріалів справи, суд зазначає, що підприємство позивача виконало вимоги законодавства, сплативши податок на додану вартість в ціні придбаного товару у контрагентів, які в свою чергу, виконали вимоги діючого законодавства, видавши позивачу належним чином оформлені податкові накладні. Підстав для зменшення/збільшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість встановлено не було.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин повинен відповідати вимогам зазначеним у ст.203 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати ПДВ покладається на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства контрагентом.

Виконання правочинів підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. Отримані позивачем від контрагентів зазначені податкові накладні не мають недоліків, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, що спричиняють втрату ними статусу первинного документа.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа М» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 17.12.2015 року №.

Стягнути з Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (код 39859805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа М» (код 37092516) сплачений судовий збір в розмірі 6418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 53 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко