Справа № 815/297/14
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/297/14

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2014 року по справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Узберіжжя» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірними дій при внесенні до вимоги даних щодо порушення норм чинного законодавства, визнання незаконним п.3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р., -

ВСТАНОВИВ:
11 січня 2014 року комунальне підприємство «Узберіжжя» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірними дій відповідача при внесенні до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушення підприємством норм чинного законодавства, визнання незаконним пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. про усунення порушень, встановлених ревізією фінансово-господарської діяльності.

Постановою від 10 червня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд частково задовольнив позов комунального підприємства «Узберіжжя».

Суд першої інстанції визнав неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Одеській області при внесені до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушень комунальним підприємством «Узберіжжя» приписів ст. 144 Конституції України, п.п.2 п. «а» ст. 28 та п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду, Державна фінансова інспекція в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову в частині визнання неправомірними дій Державної фінансової інспекції в Одеській області при внесенні до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушень комунальним підприємством «Узберіжжя» приписів ст. 144 Конституції України.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова ухвалена судом першої інстанції з доведеністю обставин, які мають значення для справи, але з помилковим трактуванням норм матеріального права, зокрема, статті 144 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Саме у зв`язку з цим, в акті ревізії зроблено посилання про порушення комунальним підприємством «Узберіжжя» приписів вказаної норми Конституції в частині невиконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.11.2011р. №1631-VI «Про затвердження Правил благоустрою території м. Одеси» щодо встановлення розміру пайової участі для власників (орендарів) будівель та споруд соціально-культурного, побутового, торгівельного та іншого призначення, а також власників (орендарів) пунктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі для утримання об`єктів благоустрою.

Комунальне підприємство «Узберіжжя» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що відповідно до п.2.3.4.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Одеській області на III квартал 2013 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 11.09.2013р. №224, №227, №225, №226, ревізійною групою Державної фінансової інспекції в Одеській області проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Узберіжжя» за період з 01.01.2010р. по 31.08.2013р.

За результатами ревізії складений акт ревізії №810-16/19 від 19.11.2013р., яким, серед іншого, зафіксовано порушення підприємством ст. 144 Конституції України п.п.2, п. «а» ст. 28, п.п.7 п. «а» ст. 30, п.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ст. 3, п.п. 7 п. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, п.1 рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.05.2004р. №306 та від 16.02.2012р. №64.

Зокрема, зазначено, що Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, на запит Фінінспекції про надання інформації щодо укладених договорів з підприємцями, що надають платні послуги на території, територіально підпорядкованій КП «Узберіжжя», надало інформацію, що в 16-ти випадках підприємствами укладені договори оренди ділянок пляжів з Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОМР, однак з КП «Узберіжжя» договори про сплату пайової участі не укладались чи укладались на деякі місяці літнього періоду. Не укладення договорів з власниками (орендарями) торговельних об`єктів протягом ревізуємого періоду у 16 випадках, за висновками відповідача, призвело до недоотримання підприємством доходів у загальній сумі 1354210,33 грн., чим завдано збитків підприємству на вказану суму.

Суд першої інстанції встановив, що у зв`язку із виявленими порушеннями Державною фінансовою інспекцією в Одеській області на адресу позивача направлена вимога від 23.12.2013р. №810-27/2847 про усунення порушень, встановлених ревізією фінансово-господарської діяльності, пунктом 3 якої передбачено, що в порушення ст. 144 Конституції України, п.п.2, п. «а» ст. 28, п.п.7 п. «а» ст. 30, п.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ст. 3, п.п. 7 п. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, п.1 рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.05.2004р. №306 та від 16.02.2012р. №64, внаслідок не укладення договорів з власниками (орендарями) торговельних об`єктів протягом ревізуємого періоду у 16 випадках, підприємство недоотримало доходів у загальній сумі 1354210,33 грн., чим завдано збитків підприємству на вказану суму. Вказаним пунктом вимагалося від керівника підприємства забезпечити відшкодування недоотримання вартості сплати за пайову участь у благоустрої міста у сумі 1354210,33 грн.

Досліджуючи законність п.3 вимоги відповідача №810-27/2847 від 23.12.2013р. суд першої інстанції встановив, що згідно Статуту комунального підприємства «Узберіжжя», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 22.01.2010р. №5333-V, КП «Узберіжжя» створене для задоволення міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торговельної та іншої господарської діяльності, з метою отримання прибутку в порядку, передбаченому законодавством.

Суд першої інстанції встановив, що між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, як орендодавцем, та підприємствами - ТОВ «Епіцентр», ТОВ «Аркадія», ТОВ «Отрада», ПП «Моноліт», як орендарями, укладались договори оренди берегозахисних споруд №112-ор від 20.11.2011р., №65-ор від 29.12.2006р., №13 від 17.08.2003р., №36-юр від 12.08.2003р., предметами яких є берегозахисні споруди у вигляді ділянок штучного піщаного пляжу для надання громадянам платних послуг оздоровчо-пляжного сервісу. Також, у період з 01.01.2010р. по 31.08.2013р. Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради укладались договори оренди берегозахисних споруд з ТОВ «Форекстін» (суборендар ТОВ «Медальп-Тревел»), ТОВ «Нью-Ейдж Експо» (суборендар ПП «Утьос-ОВ»), АП Пасажирська канатна дорога, ТОВ «Крокус», ТОВ «Старт Лімітед», ТОВ «Укртрансгруп 2005», військовою частиною № НОМЕР_1 , ТОВ «Жемчужина», ТОВ «Тантор К», ТОВ «Аіст», ТОВ «Трініта», ТОВ «Нелл», ТОВ «Королайн».

Також, суд першої інстанції встановив, що КП «Узберіжжя» укладались договори про повернення експлуатаційних видатків і надання комунальних послуг з суб`єктами підприємницької діяльності ТОВ «Форекстин» (від 16.04.2010р. №37, від 18.05.2011р. №98), ТОВ «Трініта» (від 13.05.2010р. №63, від 01.07.2011р. №182), ТОВ «Нью Ейдж Експо» (від 01.06.2010р. №157), ПП «Утьос-ов» (від 01.06.2011р. №162), ТОВ «Холдингова компанія «АО ОМК» (від 01.06.2011р. №211), ТОВ «Тантор-К» (від 01.06.2010р. №144), ТОВ «Тантор-К» (від 01.06.2011р. №180), ПП «НЕЛЛ» (від 01.06.2010р. №102, від 01.06.2011р. №161), за умовами яких КП «Узберіжжя» здійснює благоустрій та утримання територій пляжів загального користування («Аркадія», «Отрада», «Дельфін»), прибережної зони, розташованій між пляжами, організовує повноцінний відпочинок мешканців та гостей міста на цих пляжах шляхом заохочення користувачів до участі в реалізації програми розвитку прибережної зони Приморського району м. Одеси, а користувачі відшкодовують підприємству зазначені експлуатаційні збитки.

КП «Узберіжжя» укладались договори про пайову участь в утриманні об`єктів благоустрою з ТОВ «Мед-Альп-Тревел» (№188 від 29.05.2012р.), ТОВ «Ультра» (№257 від 01.05.2012р.), ТОВ «Триніта» (№142 від 30.04.2013р.), ТОВ «Утес-ов» (№197 від 20.04.2012р.), ВК ТОВ «Старт Лімітед» (№255 від 01.06.2012р.), ВК ТОВ «Старт Лімітед» (№118 від 02.04.2013р.), ТОВ «Холдингова компанія «АО ОМК» (№253 від 01.06.2012р., №117 від 02.04.2013р.), ТОВ «Танттор-К» (№248 від 01.06.2012р.), ПП «НЕЛЛ» (№106 від 01.05.2012р.), за умовами яких КП «Узберіжжя» здійснює заходи з благоустрою об`єктів, що утримує, а користувач бере на себе зобов`язання з пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою згідно із затвердженим річним планом заходів утримання та ремонту об`єктів благоустрою (форма пайової участі грошова).

Дослідивши вказані договори суд першої інстанції встановив, що вони укладались лише на сезонний період, в той час, як в реєстрі нарахування оплати за дольову участь за період з 01.01.2010р. по 31.08.2013р. зазначено кількість підприємств, з якими укладались договори оренди берегозахисних споруд, а також зазначено, що із значною частиною підприємств договори про пайову участь та договори про повернення експлуатаційних видатків і надання комунальних послуг взагалі не укладались.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача, що укладення договорів пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою як з боку комунального підприємства, так і з боку підприємців є необов`язковим, а є правом осіб, а також, що встановлення розміру пайової участі в період з 01 жовтня по 30 квітня стосується виключно будівель, споруд та не розповсюджується на пляжі платних послуг. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що такі висновки позивача не відповідають положенням ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 р., ст.ст.1, 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.02.2012р. №64 встановлений розмір пайової участі для власників (орендарів) будівель та споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення, а також власників (орендарів) пунктів дрібно-роздрібної торговельної мережі для утримання об`єктів благоустрою, і з додатків до вказаного рішення чітко вбачається, що розмір пайової участі встановлюється й для пляжу платних послуг (пісок в оренді) та оплата пайової участі здійснюється в період з 01 жовтня по 30 квітня. При цьому, жодних зауважень, що такі положення стосуються виключно будівель, споруд та не розповсюджуються на пляжі платних послуг, ні в рішенні, ні в додатках до нього не зазначено.

Також, суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.05.2004р. №306 встановлені тарифи на послуги та повернення експлуатаційних витрат КП «Узберіжжя», в резолютивній частині якого передбачено, що відшкодування експлуатаційних витрат є обов`язковими для всіх суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють свою діяльність на території узбережжя.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем з суб`єктами підприємницької діяльності не укладались договори про повернення експлуатаційних видатків і надання комунальних послуг та договори про пайову участь в утриманні об`єктів благоустрою, чи укладались лише на сезонний період, КП «Узберіжжя» зазнало збитків в сумі 1 354 210,33 грн.

Зазначене стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог КП «Узберіжжя» про визнання неправомірними дій відповідача по внесенню до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушень позивачем приписів п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ст. 3 п.п.7 п. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 р., п. 1 рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.05.2004р. №306 та від 16.02.2012р. №64 та про визнання незаконним пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р.

Поряд з цим, суд першої інстанції задовольнив позов КП «Узберіжжя» в частині вимог про визнання неправомірними дій відповідача по внесенню до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушення підприємством приписів ст. 144 Конституції України, п.п.2 п. «а» ст. 28 та п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначивши, що ці норми визначають повноваження органів місцевого самоврядування, тоді як КП «Узберіжжя» не відноситься до системи органів місцевого самоврядування. За висновками суду першої інстанції, застосування наведених норм є недоцільним з боку відповідача.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Предметом позову є дії Державної фінансової інспекції в Одеській області при внесенні до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушення КП «Узберіжжя» норм чинного законодавства, зокрема, ст. 144 Конституції України п.п. 2, п. «а» ст. 28, п.п. 7 п. «а» ст. 30, п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ст. 3, п.п.7 п. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, п.1 рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.05.2004р. №306 та від 16.02.2012р. №64, а також законність вказаного пункту вимоги.

В оскарженій постанові Одеський окружний адміністративний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог КП «Узберіжжя» в частині щодо визнання неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Одеській області при внесені до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р. даних щодо порушень підприємством приписів ст. 144 Конституції України, п.п.2 п. «а» ст. 28 та п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посилаючись на те, що вказані норми поширюються на органів місцевого самоврядування, яким КП «Узберіжжя» не є, у зв`язку з чим посилання відповідача на порушення позивачем вказаних норм є недоцільним.

На підставі ч.1 ст.195 КАС України апеляційний суд переглядає оскаржену постанову в межах вимог апеляційної скарги Державної фінансової інспекції в Одеській області, тобто, в частині вимог, які задоволено спірною постановою.

Апеляційний суд не погоджується з висновком Одеського окружного адміністративного суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову КП «Узберіжжя».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011, Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

ДФІ, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення ДФІ для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Положенням, також, установлено, що якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, ДФІ має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які впливають безпосередньо на права чи обов`язки позивача.

Апеляційний суд дійшов висновку, що викладені у п.3 вимоги ДФІ в Одеській області №810-27/2847 від 23.12.2013р. висновки про порушення КП «Узберіжжя» приписів певних норм Конституції України та положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не породжують обов`язкових юридичних наслідків та самі по собі не впливають на стан суб`єктивних прав позивача та не створюють для нього будь-яких додаткових обов`язків. А відтак, такі висновки не можуть бути предметом спору та скасовуватися в судовому порядку.

Вимога же ДФІ в Одеській області щодо забезпечення КП «Узберіжжя» відшкодування недоотриманої вартості сплати за пайову участь у благоустрої міста в сумі 1 354 210,33 грн., винесена у зв`язку з встановленням ревізією певних порушень підприємством вимог законодавства, не є обов`язковою до виконання КП «Узберіжжя», оскільки вона не спрямована на коригування роботи підконтрольної установи, і такі збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Зважаючи на те, що відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 р., збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення і, відповідно, наявність порушень, за які їх нараховано, перевіряє суд, який розглядає цей позов.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, не порушено прав позивача, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що суд першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, апеляційний суд, відповідно до п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову комунального підприємства «Узберіжжя» у повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволені адміністративного позову комунального підприємства «Узберіжжя» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірними дій при внесенні до пункту 3 вимоги №810-27/2847 від 23.12.2013р даних щодо порушення норм чинного законодавства, визнання незаконним пункту 3 вимоги про усунення порушень, встановлених ревізією фінансово-господарської діяльності, №810-27/2847 від 23.12.2013р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець