Справа № 813/6226/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Справа № 813/6226/15

11 год. 37 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

від третьої особи 1 не прибув,

від третьої особи 2 не прибув,

від третьої особи 3 Бойко Н.І.,

від третьої особи 4 не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Фірман Борис Ілліч, Дрогобицька місцева прокуратура Львівської області, Орган опіки і піклування Бориславської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, відшкодування завданої моральної шкоди.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича (далі - відповідач), треті особи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - третя особа 1, ТОВ «Кей-Колект»), Приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Фірман Борис Ілліч (далі - третя особа 2), Прокуратура м. Борислава Львівської області (далі третя особа 3), Орган опіки і піклування Бориславської міської ради (далі третя особа 4, Орган опіки і піклування), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 23287122, яке прийняте 30.07.2015 року відповідачем;

- зобов'язати відповідача вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності під № 10618760;

- стягнути з відповідача 50000,00 грн. з відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. На переконання позивача, договір іпотеки не може бути правовою підставою для виникнення у ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1, а у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також видачу правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна. Звернув увагу на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у вказаній квартирі проживають троє неповнолітніх дітей позивача та така є єдиним житлом позивача та його сім'ї. Внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення, яким на переконання позивача, його та членів його родини фактично позбавлено житла, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях. З врахуванням викладеного, звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до Львівського окружного адміністративного суду із позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.173/, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

12.01.2016 року за вх. № 29ел. надійшло заперечення від представника відповідача /а.с.68-72/ (аналогічні за змістом заперечення надійшли на адресу Львівського окружного адміністративного суду 16.01.2016 року за вх. № 924 /а.с.84-91/), вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що оскільки за рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 29.11.2010 року у цивільній справі №2-397/10 звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, - не відбулося (зворотного позивачем не доведено), застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у розділі 5 договору іпотеки від 04.03.2008 року не втратило своєї чинності, а тому є правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на вказане нерухоме майно, яке було предметом іпотеки. Звернув увагу суду на необґрунтованість та безпідставність, на переконання відповідача, твердження позивача про законність та правомірність рішення державного реєстратора - у даному випадку відповідача, від 30.07.2015 року за індексним № 23287122 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект», як такого, що прийняте за наявності факту надання заявником усіх необхідних документів, передбачених Порядком № 868, необхідних для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Вважає вимогу про стягнення моральної шкоди передчасною, оскільки, станом на момент звернення до суду із позовом відсутні будь-які судові рішення щодо неправомірності рішення про державну реєстрацію права власності, доказів таких страждань суду не надано, не надано обґрунтування саме вказаної суми відшкодування, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість відповідної вимоги позивача. З врахуванням викладеного, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа 1, ТОВ «Кей-Колект», явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином /а.с.172/.

15.03.2016 року за вх. № 534ел. надійшло клопотання від представника ТОВ «Кей-Колект» про відкладення розгляду справи /а.с.176/.

Третя особа 2, Приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Фірман Борис Ілліч, у судове засідання не з'явився, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.175/, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Представник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області у вирішенні вказаного спору покладався на розсуд суду.

Третя особа 4, Орган опіки і піклування Бориславської міської ради, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.174/.

16.12.2015 року за вх. № 2469ел. надійшло клопотання, відповідно до якого Служба у справах дітей Бориславської міської ради просила розгляд справи здійснювати за відсутності явки уповноваженого представника Служби, позов вважає обґрунтованим та таким, що слід задовольнити /а.с.48/.

Таким чином, з врахуванням строків розгляду справи, визначених ст. 122 КАС України, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 128 та ч. 6 ст. 71 КАС України, суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідача та представників третіх осіб 1, 2, 4, на основі наявних доказів.

Суд заслухав пояснення представника позивача та третьої особи 3, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2008 року укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) домовились про передачу продавцем у власність квартири АДРЕСА_1 /а.с.14-15/.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.02.2008 року за реєстраційним № 21775707 зареєстровано право власності за позивачем на вказану квартиру /а.с.16/.

Відповідно до Договору іпотеки від 04.02.20108 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) домовились про те, що укладаються:

- кредитний договір № 1 - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 04.02.2008 року, укладений між позивачем (боржник) та іпотекодержателем, за яким ОСОБА_3 надано кредитні кошти в сумі 26475,00 євро, а боржник зобов'язується його використати за цільовим призначенням, а саме на купівлю квартири та згідно з поставленим строком користування, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (відсотки в розмірі 12,40% річних) та своєчасно повернути кредит Іпотекодержателю в забезпечення виконання грошових зобов'язань за яким укладається даний договір;

- кредитний договір № 2 - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 04.02.2008 року укладений між позивачем та іпотекодержателем, що зобов'язується надати позивачу кредитні кошти в сумі 790,00 грн., а позивач зобов'язується його використати за цільовим призначенням, а саме на кредитування страхових платежів, та згідно зі встановленим строком користування, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (відсотки в розмірі 14,50% річних) та своєчасно повернути кредит іпотекодержателю в забезпечення виконання грошових зобов'язань, за яким укладається даний договір.

Предметом договору іпотеки визначено наступне: іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К. 01.02.2008 року за реєстровим № 58 та зареєстрованого в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04.02.2008 року за номером запису: 6658 в книзі: 22. Реєстраційний номер: 21775707 /а.с.8-10, 132-134/.

Умови іпотечного договору (п. 4) передбачали звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за іпотечним договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. При цьому звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 договору та Закону України «Про іпотеку». Розділом 5 іпотечного договору встановлена така можливість задоволення вимог іпотекодержателя, як передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателя та порядок переходу права власності.

Так, ОСОБА_3 не виконувались зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та своєчасно, існувала заборгованість, тому в 2010 році ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитними договорами.

Так, рішенням Бориславського міського суду Львівської області 29.11.2010 року розглянуто цивільну справу за вказаним позовом та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № від 10.01.2007 року у розмірі 219111,00 грн., за договором № 0 від 16.06.2007 року - 229115,47 грн. та за кредитним договором № від 04.02.2008 року - 324837,37 грн., всього 773063,84 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2-397/2010 /а.с.18/.

21.11.2014 року начальником відділу ПВР управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області за вих № 09.1-45/300/В7-12129 позивачу повідомлено, що виконавцями взято до відома, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» /а.с.13/.

12.12.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу № 1 /а.с.135-137/, за яким клієнт передав у власність фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки /а.с.138-139/, за яким цедент (ПАТ «УкрСиббанк») передає, а цесіонарій (ТОВ «Кей-Колект») приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до договору.

Сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованості по кредитному договору від боржника, що здійснюється на підставі договору факторингу, укладеного між сторонами, одночасно відступають права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

30.07.2015 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича, надійшла заява від ТОВ «Кей-Колект» , яку подано представником Івахно В.І. на підставі довіреності, для проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру /а.с.148/.

За результатами розгляду вказаної заяви 30.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. за № 23287122 прийнято рішення про державну реєстрація прав та їх обтяжень /а.с.153/ та проведено державну реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 03), за суб'єктом: ТОВ «Кей-Колект». Нотаріусом вказано в якості підстави виникнення права власності договір іпотеки від 04.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірман Б.І. /а.с.154/.

На думку позивача, рішення приватного нотаріуса Суперфін Б.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23287122 про реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру є незаконним, оскільки прийнято з порушенням встановленого порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, без врахування особливостей Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», факту реєстрації за вказаною адресою неповнолітніх дітей, а відтак слід скасувати.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Порядок здійснення державної реєстрації на час виникнення спірних правовідносин регламентувався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р., Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р. (далі Порядок № 868) в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 1, 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначалася на момент виникнення спірних правовідносин Порядком № 868, з 01.01.2016 року такий втратив чинність.

Підпунктом 1 п. 37 Порядку № 868 встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року (далі Закон № 898), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 898 у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 898 передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Зі змісту розділів 4, 5 іпотечного договору від 04.02.2008 слідує, що сторонами погоджено, що за вибором іпотекодержателя може застосовуватись один із наведених у такому договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене у розділі 5 договору.

Зі змісту наданих до матеріалів справи матеріалів реєстраційної справи, судом встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на об'єкт нерухомого майна - квартиру, був саме договір іпотеки від 04.02.2008 року.

В той же час, суд зазначає, що умови іпотечного договору повинні встановлювати чіткі підстави для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, в даному випадку, умови іпотечного договору від 04.02.2008 року, з позиції суду, передбачають лише загальну можливість застосування такого способу звернення стягнення.

Так, згідно зі ст. 212 Цивільного кодексу України такі умови договору іпотеки можуть розглядатись як відкладальні та скасувальні обставини, із настанням яких відбувається припинення у іпотекодавця права власності на предмет іпотеки та його перехід до іпотекодержателя.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач (іпотекодавець) добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателю не передавав. Таким чином, на думку суду, встановлений договором спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки наділяє третю особу ТОВ «Кей-Колект» тільки правом вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку або досягти домовленості з боржником щодо добровільного передання на підставі окремо укладеного договору.

Право власності на предмет іпотеки не може переходити до іпотекодержателя на підставі застереження договору іпотеки, яке тільки у загальному вигляді передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його набуття іпотекодержателем у власність. У цьому разі відсутні і підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону № 898.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідачем порушено порядок проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення) передбачала, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 15 Порядку № 868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника , 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм слідує, що однією з передумов державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Так, на підтвердження факту наявності заборгованості позивача та її розміру ТОВ «Кей-Колект» не було подано ніяких документів, ніяких розрахунків заборгованості, отже ніяких документів щодо безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобов'язання як в цілому, так і на строк, який тягне за собою відповідне нарахування. При цьому, жодних первинних документів, які б підтверджували сам факт видачі кредиту у певній сумі та часткового його погашення (за наявності), або ж інших документів, як-от акти звірок взаєморозрахунків, визнання боржником суми заборгованості тощо, реєстратору надано не було.

Частиною 1 ст. 35 Закону № 898 встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, суд зазначає, що згідно п. 46 вказаного Порядку № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Відповідач не надав суду доказів того, що ТОВ «Кей-Колект» належним чином повідомило позивача про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Згідно з ч. 9 ст. 15, п. 5-5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Аналогічний припис містить п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який передбачає, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Наведене узгоджується з приписам ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно виключно у випадках, коли він одночасно з цим вчиняє нотаріальні дії з цим нерухомим майном.

Таким чином, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Закону, з метою надання їм юридичної вірогідності.

В той же час, доказами у справі не доведено, що відповідачем вчинялися будь-які з перелічених у ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії з об'єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місця. Відповідачем було проведено державну реєстрацію безпосередньо права власності на нерухоме майно. Відтак, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Щодо покликань позивача на приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», яким передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку, суд враховує наступне.

Так, вказаним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Відчуження це перехід права власності від однієї особи до іншої.

Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.

На переконання суду, неможливо одночасно двічі стягнути з позивача один й той же борг за судовим рішенням в грошовому еквіваленті та в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить такому боржнику, в рахунок погашення зазначеного боргу матиме наслідком подвійне стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості з боржника, та є протиправним.

Оскільки, як встановлено судом, квартира щодо якої виникли спірні правовідносини відповідає усім умовам згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», на квартиру АДРЕСА_1, розповсюджуються дія вказаного мораторію.

Крім того, суд бере до уваги доводи позивача, що вказана квартира є єдиним житлом позивача, його дружини та їх неповнолітніх дітей /а.с.49/, що визнається і службою у справах дітей Бориславської міської ради як представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради /а.с.48/.

З урахуванням викладеного позовна вимога, щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2015 року слід визнати протиправним та скасувати.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч. 1 ст. 162 КАС України).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, на переконання суду, позивачем доведено долученими до матеріалів справи доказами обгрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування відповідного рішення відповідача. Оскільки вказаний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідачем, з врахуванням визнання відповідного рішення протиправним та його скасування, суд в контексті ч. 1, 2 ст. 162 КАС України вважає за доцільне визнати обгрунтованою вимогу позивача щодо необхідності зобов'язати його вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № 10619760.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до позиції Верховного суду України висловленої у п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 5» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З врахуванням того, що позивачем не надано жодних доказів моральних страждань, а також обґрунтування вказаного розміру суми відшкодування, суд вважає вказану позовну вимогою безпідставною та такою, у задоволенні якої слід відмовити.

З врахуванням викладеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, судовий збір підлягає поверненню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94,138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23287122, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Борисом Михайловичем 30.07.2015 року.

3. Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності під номером 10618760.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 974 (девятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.