Справа № 805/164/16-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р. Справа №805/164/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 45 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Козаченка А.В.

при секретарі Широбокові І.В.

за участю:

позивача - не з'явився

представник відповідача 1 - не з'явився

представник відповідача 2 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії.

На обргунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2015 року його було поновлено на службі в органах внутрішніх справ ГУМВС України в Донецькій області на посаді старшого слідчого та зобов'язано відповідача сплатити позивачу середньомісячне грошове утримання. 04.11.2015 року відповідачем було складено відповідний наказ про поновлення позивача на службі, 06.11.2015 року позивача звільнено з ОВС.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що, на його думку, відповідачем 1 невірно було здійснено нарахування коштів на які позивач набув права внаслідок звільнення. Також позивач зазначає, що за певними листками непрацездатності не отримав відшкодування з боку роботодавця. Разом з цим позивач вказує, що сума коштів, яка відповідно до рішення суду від 14.09.2015 року, підлягала стягненню в порядку негайного виконання, фактично була перерахована тільки 29.12.2015 року. Вищевказане спричинило моральні страждання позивача, які він оцінює в 7 836, 49 грн.

На підставі викладеного позивач просив визнати незаконними дії ГУ МВС України в Донецькій області в особі УФСБО ГУ МВС України в Донецькій області відносно несплати коштів за листками непрацездатності, зобов'язати УФСБО ГУ МВС України в Донецькій області сплатити за листами непрацездатності з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року - 10110, 93 грн.; стягнути з відповідача 1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу з 10.01.2015 року по 03.03.2015 року-13145, 08 грн. та середньомісячне грошове утримання з 19.09.2015 року по 06.11.2015 року-63472, 93грн; стягнути з відповідача 1 грошове забезпечення за невикористану відпустку за 2014-2015 роки в сумі 15 167, 40 грн.; стягнути з відповідача 1 недоплачену суму грошової допомоги в сумі 60 683, 15грн.; стягнути грошові витрати на правову допомогу в сумі 7000, 00грн., стягнути з відповідача 1 моральну шкоду, яка полягає у несвоєчасному виконанні судового рішення в розмірі 7 836, 49 грн.

Позивач до судового засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без своєї участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача 1 до судового засіданні не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача 2 до судового засіданні не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надавав.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2015 року визнано протиправним та скасовано накази начальника ГУМВС України в Донецькій області: від 13.02.2015 року № 347 про порушення службової дисципліни капітаном міліції ОСОБА_1; від 03 березня 2015 року № 71 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 "є" /за порушення дисципліни/; поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ ГУМВС України в Донецькій області на посаді старшого слідчого; стягнуто з ГУМВС України в Донецькій області середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу, з 04 березня 2015 року по 14 вересня 2015 року (з урахуванням виправленої описки); допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового утримання у межах суми за один місяць.

Листом від 05.11.2015 року № 3395 (а.с. 23) позивача повідомлено, що наказом від 04.11.2015 року № 331 о/с його поновлено на службі в ОВС.

З листа № 15/141 УФ від 25.11.2015 року (а.с. 24) вбачається, що УФСБО ГУМВС України в Донецькій області не має будь-яких відомостей стосовно тимчасової втрати позивачем працездатності за період з 18.10.2014 року по 09.01.2015 року у зв'язку з чим провести достовірний розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду не уявляється можливим, з метою здійснення відповідного розрахунку та виплати позивачу необхідно надати оригінали листків непрацездатності до ГУМВС України в Донецькій області. Також у листі № 15/141 УФ від 25.11.2015 року зазначено, що наказ, який стосується визначення кількості діб для виплати компенсації за невикористану відпустку, до УФЗБО ГУМВС України не надходив, відповідно нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки не уявляється можливим. Разом з цим позивачу повідомлено, що наказом від 06.11.2015 року № 354 о/с позивача звільнено з ОВС за статтею 64 "г" (через скорочення штатів), а також те, що сума одноразової допомоги при звільненні позивача складає 11 362, 00 грн. (місячне грошове забезпечення 1196*50%*19 календарних років). Аналогічне вбачається також з довідки від 26.11.2015 року № 26/15 УФ (а.с. 30).

Листом від 18.12.2015 року № 15/Т-306 УФ (а.с. 21) повідомлено позивача про те, що листки непрацездатності, які були видані закладами охорони здоров'я на тимчасово окупованих та неконтрольованих територіях після 01.12.2014 року не можуть бути підставою для збереження грошового забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Також у листі зазначено, що грошове забезпечення позивача за один календарний день становить 124, 33 грн.; сума грошової компенсації за час вимушеного прогулу за період 04.03.2015 року по 14.09.2015 року складає 24 244, 53 грн.

З листа ВДФССзТВП від 20.01.2016 року № 5.2-32-63 (а.с. 46) вбачається, що позивач не підлягав загальнообов'язковому соціальному страхуванню та на нього не розповсюджувалась дія Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240.

Довідкою від 11/16 УФ підтверджено нарахування та перерахування відповідачем 1 сум на особистий рахунок позивача в період з 01.11.2014 року по 06.11.2015 року.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно п. 1.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. № 499 (далі -інструкція № 499), ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно п. 3.2.1 Інструкції № 499, особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон України № 1207), цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Як передбачено ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 1207, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду листків непрацездатності за період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року.

Разом з цим, відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно тексту постанови Донецького апеляційного адміністративного суду, лікарняні листи (у тому числі і за вищевказаний період) було видано позивачу Комунальним лікувально-профілактичним закладом міською лікарнею № 20 м. Донецька. Разом з цим, відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р та від 02.12.2015 року № 1275-р (які почергово втратили чинність та набули законної сили у період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року) м. Донецьк визнано територією проведення АТО.

Відповідно до наведених вище законодавчих положень, суд вважає, що у відповідача 1 були відсутні правові підстави для відшкодування коштів за листками непрацездатності за період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року., які були видані вищевказаною установою.

Таким чином суд вважає що заявлені позовні вимоги в частині визнання незаконними дій УФСБО ГУ МВС України в Донецькій області відносно несплати коштів за листками непрацездатності за період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року, зобов'язання УФСБО ГУ МВС України в Донецькій області сплатити за листами непрацездатності з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року 10110, 93 грн. такими, що не підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу з 10.01.2015 року по 03.03.2015 року-13145, 08 грн. суд звертає увагу, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2015 року визначено період вимушеного прогулу з 10.01.2015 року по 14.09.2015 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення коштів за період з 10.01.2015 року по 03.03.2015 року в цієї частині задоволенню не підлягають.

Разом з цим розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 середньомісячного грошового утримання з 19.09.2015 року по 06.11.2015 року - 63472, 93грн. суд зазначає наступне.

Яз зазначено в розділі II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100), у випадках, до яких відноситься даний спір, збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 розділу IV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Також суд прийшов до висновку про те, що позивачем не було доведено обгрунтування позовних вимог щодо сплати листків непрацездатності за період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року.

Відповідно при розрахунку показника середньоденної заробітної плати позивача, відповідач 1 врахував суму виплат за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року в розмірі 7 583, 84грн. (відповідно довідки № 11/16 УФ) та за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 0 грн. За результатами вказаних розрахунків середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 124, 33грн., таким чином суд погоджується з даними, які було застосовано відповідачем 1 при розрахунку показника середньоденної заробітної плати позивача. Натомість позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 середньомісячного грошового утримання з 19.09.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 63472, 93грн. не ґрунтується на вищенаведеному законодавстві.

Згідно наведеного та у контексті прийнятого рішення щодо сплати коштів за лікарняними листами за період з 01.12.2014 року по 09.01.2015 року, суд вважає, що відповідачем 1 було вірно розраховано показник середньоденної заробітної плати.

Разом з цим з довідки № 11/16 УФ вбачається, що за період з 15.09.2015 року по 06.11.2015 року позивачу було сплачено грошове забезпечення за вересень 2015 року в розмірі 637, 87 грн. (16 календарних днів), за жовтень 2015 року - 1196, 00 грн. (за 31 календарний день) та за листопад 2015 року - 239, 20 грн. (6 календарних днів).

Таким чином, відповідно до наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 середньомісячного грошового утримання з 19.09.2015 року по 06.11.2015 року.

Розглядаючи даний адміністративний спір у контексті позовних вимог про стягнення з відповідача 1 грошового забезпечення за невикористану відпустку за 2014-2015 роки в сумі 15 167, 40 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі-Положення № 114), це положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Підпунктом 2 п. 56 Положення № 114 встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином суд звертає увагу, що даною нормою встановлено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку в році звільнення.

З довідки № 11/16 УФ вбачається, що позивачу було перераховано компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за 2015 рік в розмірі 1295, 87 грн.

Відповідно суд приходить до висновку про відмову в задоволенні у цієї частині позовних вимог.

Також, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1 недоплаченої суми грошової допомоги в сумі 60 683, 15грн. суд зазначає, що преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно суд погоджується з розрахунком, наведеним відповідачем 1 та зазначає, що кошти в розмірі 11 362, 00 грн. нараховані позивачу у якості одноразової допомоги при звільненні були перераховані останньому, що підтверджується довідкою № 11/16 УФ. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. У відповідності до Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, суд вважає, що позивачем не надані належні докази, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, не зазначені підстави, з якиз він виходив при оцінюванні завданої моральної шкоди, також суд зазначає, що законодавством, яке регулює проходження служби в ОВС, не передбачено відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову в цієї частині необхідно відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення грошових витрат на правову допомогу в сумі 7000, 00грн. суд, у контексті положень ч. 1 ст. 72 КАС України, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на обгрунтування даної позовної вимоги. Таким чином за обставин відсутності доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем 1 доведений факт правомірності своїх дій, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії- відмовити.

Вступну та резолютивну частини постанови складено в нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 16.03.2016р.

Постанова в повному обсязі буде виготовлена протягом п'яти днів.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова в адміністративній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Донецький окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.