Справа № 805/5220/15-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 р. Справа № 805/5220/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка»

до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року № на загальну суму 237530 грн. та визнання протиправним та скасування акту від 29 липня 2015 року № 319/22-34626614

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Малиновка» заявлено позов до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року № , до якого збільшено суму податку на додану вартість на суму 158342 грн., у тому числі 41500 грн. за серпень 2014року та 116842 грн. за вересень 2014 року, а також застосовані штрафні санкції у розмірі 50% від суми нарахованого податкового зобов'язання у розмірі 79171 грн. та визнання протиправним та скасування акту від 29 липня 2015 року № 319/22-34626614 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства.

Позивач не погоджується з висновками в акті перевірки, вважає їх помилковими, надуманими, такими, що не відповідають фактичним обставинам та такими, що виникли в результаті неналежного аналізу перевіряючими договорів та інших документів позивача та зазначає про протиправність податкового повідомленні-рішення, відповідно до якого позивачу збільшено суму податку на додану вартість. 22 березня 2016 року представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 22 березня 2016 року у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке свідчить про те, що відповідачем 1 березня 2016 року була отримана ухвала про зупинення провадження від 22 лютого 2016 року, якою у відповідача також були витребувані докази та заперечення по справі, та вимоги якої відповідачем не виконані, хоча у відповідача був достатній строк для її виконання, письмових заперечень суду також не надано.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 34626614, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 30 липня 2007 року, зареєстрований як платник податку на додану вартість з 8 жовтня 2007 року, що підтверджується витягом з Реєстру платників податку на додану вартість 22 травня 2015 року № 014.

З 27 липня 2015 року по 29 липня 2015 року відповідачем була проведена позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантис» з податку на додану вартість за період з 1 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року та за період з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року, на підставі якою було складено акт від 29 липня 2015 року № 319/22-34626614 (надалі - акт перевірки).

За результатами перевірки (висновок акту стор. 24) відповідачем встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме пункту 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого було занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 158342 грн., у тому числі по загальній декларації у сумі 1934 грн., з яких за серпень 2014 року у сумі 419 грн. та за вересень 2014 року у сумі 1515 грн., по спеціальній декларації за вересень у сумі 156408 грн.

За висновками акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рiшення вiд 11 серпня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання на загальну суму 237513 грн. за платежем: податок на додану вартість, в тому числі за основним платежем у сумі 158342 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 79171 грн. за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 23 травня 2014 року між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантис» як продавцем був укладений договір купівлі-продажу № 75амк, відповідно до якого продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити відповідно до вимог договору паливно-мастильні матеріали. На виконання вимог договору від 23 травня 2014 року позивачем були отримані видаткові накладні від 6 серпня 2014 року на суму 249001 грн. 50 коп., від 25 вересня 2014 року на суму 114552 грн., від 4 вересня 2014 року на суму 190294 грн., від 24 вересня 2014 року на суму 396205 грн. 25 коп. Також на виконання вимог договору від 23 травня 2014 року позивачем були отримані податкові накладні від 6 серпня 2014 року на суму 249001 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ на суму 41500 грн. 25 коп., від 23 вересня 2014 року на суму 396205 грн. 25 коп., у тому числі ПДВ на суму 66034 грн. 21 коп., від 23 вересня 2014 року на суму 114552 грн., у тому числі ПДВ на суму 19092 грн., від 2 вересня 2014 року на суму 190294 грн., у тому числі ПВ на суму 31715 грн. 66 коп. Також суд зазначає, що в реєстрі податкових накладних, в розділі «отримані податкові накладні», в додатку 5 до декларацій з ПДВ за відповідні періоди сума ПДВ від контрагента включена до складу податкового кредиту. Факт реального виконання умов договору підтверджується товарно-транспортними накладними наявними в матеріалах справи від 25 вересня 2014 року, від 6 серпня 2014 року, від 24 вересня 2014 року, від 4 вересня 2014 року. Розрахунок за отриманий товар було здійснено у безготівковій формі відповідно до платіжних доручень від 5 серпня 2014 року на суму 249001 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ на суму 41500 грн. 25 коп., від 23 вересня 2014 року на суму 114551 грн. 98 коп., у тому числі ПДВ на суму 19092 грн., на суму 179141 грн. 25 коп., у тому числі ПДВ на суму 29856 грн. 88 коп. на суму 217064 грн. 02 коп., у тому числі ПДВ на суму 36177 грн. 34 коп. Вищенаведені операції відображено позивачем в бухгалтерському обліку наступним чином: Дт 203 «Паливо» та КТ 631 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» на суму придбання виробничих запасів без ПДВ, ДТ 641 «Розрахунки по податкам» та КТ 631 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» на суму ПДВ, ДТ 631 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та КТ 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на суму оплати за отриманий товар з ПДВ. Зміст укладеної угоди узгоджується з видами господарської діяльності, а саме вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ. Також факт реального використання паливно-мастильних матеріалів у своїй діяльності підтверджується ліцензією Головної держаної інспекції на автомобільному транспорті від 31 жовтня 2012 року № 266, яка надає право контрагенту позивача на внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами, а також свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, які позивач орендує у Приватного акціонерного товариства «Племенний завод «Малиновка» на підставі договору на оренду майна від 31 жовтня 2013 року № 7911а. Використання позивачем паливно-мастильних матеріалів також підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями обліку видачі бензину водіям та подорожніми листами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996). Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантис» стала, зокрема, податкова інформація Маріупольської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 29 січня 2015 року № 1885/7/05-19-22-01. Суд зазначає, висновки про відсутність реального характеру правочинів податковий орган ґрунтує тільки на аналізі даних податкової звітності Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантис», а також неможливості проведення зустрічної звірки у зв'язку з місцезнаходженням контрагента на території, непідконтрольній уряду України. Суд також зазначає, що акти чи податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Суд також зазначає, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV, в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований у якості платника податку на додану вартість та знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в цій частині.

У задоволенні позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування акту від 29 липня 2015 року № 319/22-34626614 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства суд відмовляє з огляду на наступне.

Стаття 17 КАС України визначає компетенцію адміністративних судів, яка відповідно до пункту 1 частини 1, зокрема, поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Суд зазначає, що акти державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Завдання адміністративного судочинства, полягає, зокрема, у поновленні судом порушених суб'єктивних прав юридичних осіб, а тому передумовою надання судового захисту є встановлення його об'єкту - порушеного права особи. З урахуванням вищевикладеного, в межах заявленої вимоги відсутній об'єкт судового захисту та необхідність у поновленні прав позивача в цій частині, оскільки будь-яких негативних наслідків для позивача акт перевірки не спричиняє, такі наслідки тягне за собою тільки спірне податкове повідомлення-рішення та його скасування є достатнім та повним поновленням порушених прав позивача в межах податкових правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі згідно платіжного доручення від 18 грудня 2015 року № 2137 у сумі 1378 грн. та платіжного доручення від 11 січня 2016 року № 2251 в сумі 3402 грн. 69 коп. Судові витрати позивачу присуджуються відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року № , відповідно до якого позивачу збільшено суму податку на додану вартість на суму 158342 грн., у тому числі 41500 грн. за серпень 2014 року та 116842 грн. за вересень 2014 року, а також застосовані штрафні санкції у розмірі 50% від суми нарахованого податкового зобов'язання у розмірі 79171 грн. та визнання протиправним та скасування акту від 29 липня 2015 року № 319/22-34626614 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 серпня 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 237513 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 158342 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 79171 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3402 грн. 69 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 22 березня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.