Справа № 802/316/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2016 р. м. Київ К/800/45078/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

секретаря Коцюрби В.М.,

за участю представника ФГ „Україна" - Ткач Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу фермерського господарства „Україна" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року у справі № 802/316/15-а за позовом ОСОБА_2 до відділу Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, реєстраційної служби Калинівського управління юстиції Вінницької області, третя особа фермерське господарство „Україна" про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відділу Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, реєстраційної служби Калинівського управління юстиції Вінницької області, третя особа фермерське господарство „Україна", в якому просив визнати дії протиправними та скасувати реєстрацію договору оренди землі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушений пункт 6 частини 1 статті 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону №1878 VI від 11 лютого 2010 року, відповідно до якого у державній реєстрації права може бути відмовлено у разі якщо заявлене право вже зареєстроване. Оскільки вказана земельна ділянка перебуває в оренді на підставі зареєстрованого договору оренди землі від 10 лютого 2008 року, тому протиправною є реєстрація договору оренди земельної ділянки за фермерським господарством „Україна", що була здійснена 27 листопада 2012 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року, позов задоволений частково.

Визнані протиправними дії відділу Держкомзему у Калинівському районі, що полягають у реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та фермерським господарством „Україна" 27 серпня 2012 року. Зобов'язана Реєстраційна служба Калинівського районного управління юстиції вчинити дії щодо скасування державної реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та фермерським господарством „Україна" 27 серпня 2012 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями фермерське господарство „Україна" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та відмовити в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 10 лютого 2008 року між фермерським господарством „Україна" (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) укладений договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, згідно з умовами якого Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,5637 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, а Орендодавець відповідно передає вказану земельну ділянку в строкове платне користування Орендарю.

Вказаний договір 22 травня 2008 року зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП „Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинений запис №25. Зазначений договір достроково не припиняв свою дію.

Разом з тим, до закінчення терміну дії зазначеного вище договору оренди землі між фермерським господарством „Україна" та ОСОБА_2 27 серпня 2012 року укладений інший договір оренди цієї ж земельної ділянки строком вже на 15 років.

Відділом Держкомзему у Калинівському районі 27 листопада 2012 року проведена державна реєстрація вказаного договору оренди земельної ділянки, про що у Державному реєстрі земель вчинений запис №06256.

Для проведення державної реєстрації права оренди відділу Держкомзему у Калинівському районі подавалися наступні документи: договір оренди землі від 27 серпня 2012 року, копія паспорту ОСОБА_2, копія державного акта на право власності на земельну ділянку, що передавалась в оренду, акт приймання-передачі об'єкта оренди від 27 серпня 2012 року, схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки.

Однак, акт визначення меж земельної ділянки, поданий разом з іншими документами для проведення державної реєстрації права оренди, що міститься у матеріалах реєстраційної справи, не містить дати та підписів власника земельної ділянки ОСОБА_2 та представника орендаря фермерського господарства „Україна".

Суди першої і апеляційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що в зв'язку з недотриманням вимог статті 15 Закону України „Про оренду землі" (в редакції, що була чинною на момент проведення державної реєстрації права оренди (27 листопада 2012 року) існували підстави для відмови у державній реєстрації на підставі пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки акт визначення меж земельної ділянки не був підписаний сторонами договору.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

В силу положень частини 2 статті 9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703), діючий на час спірних правовідносин, визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державному реєстратору були надані всі документи необхідні для здійснення реєстрації, які передбачені ст.19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Наданий реєстратору Договір оренди землі від 27 серпня 2012 року між фермерським господарством „Україна" та ОСОБА_2 укладений у письмовій формі, як визначено законодавчими нормами, в установленому Законом порядку не визнаний недійсним та не скасований.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначили, що з наданих документів реєстратору акт визначення меж земельної ділянки не підписаний сторонами, який є обов'язковим при укладенні договору оренди, тому у реєстратора були відсутні підстави вчиняти оскаржувані реєстраційні дії. Наведені висновки судів попередніх інстанцій не відповідають діючому законодавству.

Так, згідно ст.15 Закону України „Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Виходячи з наведеного не підписання акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч.2 ст.15 Закону України „Про оренду землі".

З урахуванням викладеного, наданні відповідного переліку документів, необхідних для проведення реєстрації оренди земельної ділянки, у відповідача були відсутні підстави для відмови у здійснення такої реєстрації, тому державний реєстратор при проведенні спірних реєстраційних дій та реєстрації діяв відповідно діючого законодавства та в межах наданих повноважень.

Враховуючи викладене суди першої і апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішень порушені норми матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст.229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанції повно і правильно встановлені обставини справи, але при ухвалені рішень суди допустили порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення судів попередніх інстанцій є незаконними та підлягають скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу фермерського господарства „Україна" задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року скасувати, прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, реєстраційної служби Калинівського управління юстиції Вінницької області, третя особа фермерське господарство „Україна" про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації правочину відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і у строки передбачені ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: