Справа № 415/7058/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Фастовець В.М.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року справа № 415/7058/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., Гайдар А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 21 січня 2016 р. у справі № 415/7058/15-а (головуючий І інстанції ) за позовом ОСОБА_4 до Лисичанської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2015 року позивач звернулась до Лисичанського міського суду з адміністративним позовом до Лисичанської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 в якому просила визнати протиправною бездіяльність Лисичанської міської ради, викладеної у відповіді № 242-С-221/2-04 від 21 травня 2015 року про недоцільність розгляду питання відповідності рішень міської ради № 920 від 29 квітня 2005 року та № 119 від 09 листопада 2006 року одне одному; зобов'язати Лисичанську міську раду розглянути питання відповідності прийнятого Лисичанською міською радою рішення № 119 від 09 листопада 2006 року пункту 7 рішення Лисичанської міської ради № 920 від 29 квітня 2005 року; вийти за межі позовних вимог, якщо буде необхідність для повного захисту порушеного права, свободи чи інтересів на підставі ч.2 ст. 11 КАС України. (а.с. 2-4).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено. (а.с. 84-86). Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин які мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт наполягає на тому, що в судовому засіданні в якості письмового доказу було досліджено тільки лист Лисичанської міської ради від 21 травня 2015 року , який і містить протиправну бездіяльність. Крім того, апелянт наполягає на тому, що залишилась поза увагою суду ст. 42 (ч.4 п.14) Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до якої міський голова є представником міської ради у відношеннях з громадянами, отже у відповіді і було зазначено що Лисичанська міська рада не вважає доцільним розглядати її питання.

В судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені про розгляд справи, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до рішення № 920 від 29 квітня 2005 року Лисичанської міської ради, узгоджено ОСОБА_4 місце розташування земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,0487 га за рахунок земель Лисичанської міської ради за адресою АДРЕСА_1. Надано ОСОБА_4 дозвіл на виконання проекту землеустрою про відвід земельної ділянки (п.7, 7.1) (а.с. 12).

Відповідно до рішення № 119 від 09 листопада 2006 року Лисичанської міської ради, затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою про відведення земельної ділянки, надано безкоштовно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0717 га., розташовану за адресою АДРЕСА_2, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель Лисичанської міської ради (п. 3, 3.1) (а.с. 60).

Судова колегія звертає увагу на те, що з урахуванням чисельних процедур судового оскарження, вказані рішення є діючими на даний час.

23 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Лисичанської міської ради з заявою С-221 в якій просила у відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішити питання земельних правовідносин, а саме невідповідності які містяться в рішенні Лисичанської міської ради № 920 від 29 квітня 2005 року та у рішенні Лисичанської міської ради № 119 від 09 листопада 2006 року шляхом скасування рішення Лисичаської міської ради № 119 від 09 листопада 2006 року на пленарному засіданні (а.с. 24-26).

21 травня 2015 року Лисичанська міська рада надала відповідь № 242-С-221/2-04 на звернення ОСОБА_4 від 23 квітня 2015 року, в якому крім іншого було зазначено, що право власності на земельну ділянку 0,0717 га за адресою АДРЕСА_2 посвідчено Державним актом від 30.01.2007 року НОМЕР_1, з огляду на викладене, Лисичанська міська рада не вважає за доцільне розглядати питання відповідності одне одному названих рішень, тому що ці рішення стосуються відмінних один від одного предметів, обставин та правовідносин (а.с. 26).

Не погодившись з наданою відповіддю, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ч.13 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Тобто цією нормою визначено вичерпне коло суб'єктів формування порядку денного пленарного засідання сесії відповідної ради, до якого окремі фізичні особи не входять. Проаналізувавши зміст наведених норм у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обов'язковому розгляду на пленарній сесії відповідної ради підлягають не всі звернення громадян із земельних питань, а тільки прямо передбачені Земельним Кодексом України, зокрема ст. 118. Інші ж питання, що витікають із земельних правовідносин, можуть бути внесені на розгляд на пленарному засіданні тільки у разі наявності відповідної пропозиції наведеного кола суб'єктів - депутата, постійної комісії міського голови, тощо. Така пропозиція може бути результатом розгляду звернення у т.ч. фізичної особи.

Судова колегія звертає увагу на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог дав оцінку нормам матеріального права в частині, які саме питання земельних відносин вирішуються на пленарних засіданнях міської ради та хто може вносити пропозиції щодо питань порядку денного пленарного засідання сесії відповідної ради.

Разом з тим, судова колегія вважає, що спірним питанням у даній справі є саме наявність повноважень у міської ради скасовувати свої попередні рішення, оскільки взагалі звернення ОСОБА_4 від 23 квітня 2015 року містить вимоги до Лисичанської міської ради скасувати рішення ради № 119 від 09 листопада 2006 року.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Отже судова колегія звертає увагу на те, що п.3, п.3.1 рішення № 119 від 09 листопада 2006 року, яким затверджено ОСОБА_5 проект землеустрою про відведення земельної ділянки, надано безкоштовно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0717 га за адресою АДРЕСА_2, для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель Лисичанської міської ради реалізовано шляхом видачі Державного акту на землю.

Викладена правова позиція узгоджується з висновками Верховного суду України викладеними у постановах Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 і 2 частини першої ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України від 04 червня 2013 року та 02 червня 2015 року, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни мотивувальної частини постанови. Керуючись ст. 195, 196, 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 21 січня 2016 року у справі № 415/7058/15-а задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 21 січня 2016 року у справі № 415/7058/15-а, в іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді С.В. Жаботинська

А.В. Гайдар