Справа № 703/4841/12
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 876/779/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2007 року ОСОБА_1 вернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та його посадових осіб; зобов'язати відповідача призначити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та стягнути моральну шкоду в розмірі 16 056 грн.

Постановою від 19 квітня 2013 року Виноградівський районний суд Закарпатської області позов задовольнив частково. Визнав протиправними рішення та дії суб'єкта владних повноважень, посадових осіб Головно управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо визначення ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 30 січня 2006 року по 30 січня 2007 року. Визнав за позивачем, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, право на отримання підвищення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, у відповідності до статті 51 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого у Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Також суд стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2500 грн. В частині позовних вимог щодо призначення ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком - суд відмовив.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2015 року постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди в розмірі 2500 грн. скасовані, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року залишені без змін.

До початку нового розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 74 100 гривень моральної шкоди (т.2 а.с.162-163).

Заява про збільшення позовних вимог мотивована тим, що судова тяганина триває з 2007 року і він змушений був звернутись до Європейського суду. Як громадянин України відчув себе беззахисним перед свавіллям чиновників. Не міг миритися з неправдою представників пенсійного фонду. По цій причині його самопочуття погіршувалось, що приводило до часткових нервових зривів та погіршенням морально-психологічного клімату в сім'ї. Кожен рік він вимушений був їхати на лікування до санаторію за власний рахунок. На протязі 15 років йому належно не виплачувалась пенсія, завдані моральні збитки є більшими ні 2500 гривень. Завдану моральну шкоду і матеріальні витрати на адвоката, визначає з розрахунку 2 пенсії за кожен рік неправильного нарахування пенсії, що дорівнює 74 100 гривень.

Постановою від 22 грудня 2015 року Виноградівський районний суд Закарпатської області в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 74 100 гривень відмовив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову необґрунтованою, необ'єктивною, упередженою та прийнятою з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв за основу вимоги постанов КМ України № 45 від 13.02.2008 року та № 1294 від 07.10.2007 року, а також вимоги ст. 55 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення і військовослужбовців осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", відповідно до яких суми пенсій не одержані пенсіонером своєчасно з вини органу, який призначав або виплачує пенсію, за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 ,,Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Суд першої інстанції належним чином, у відповідності до приписів законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, перевірив надані сторонами докази та дійшов вірного і обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Так, суд першої інстанції дослідив відповідь з Головного управління Пенсійного фонду України про обчислення пенсії 12.04.2012 року № 193/к-99-05, довідку № 249 від 19.12.2000 року про встановлений позивачу діагнозу ,,Спондилоартроз Л-4, Л-5 з незначним больовим синдромом без порушення функції хребта. Хронічний холецистит у фазі стійкої ремісії" та не встановив причинного зв'язку між зазначеним діагнозом та діями відповідача.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що звернення до Європейського суду з прав людини, прийняття участі у судових засіданнях по даній справі є правом особи, а не обов'язком відповідно до ст. 49 КАС України, а тому не є тими доказами, які б підтверджували спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки ці документи не містять відомості про обставини, які мають значення для справи про відшкодування моральної шкоди (а.с. 164-166,167, 168 т.2).

Обставин, передбачених частиною 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, за яких моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади чи її посадової особи, позивач суду не навів та доказів на їх підтвердження не надав.

Таким чином, позивачем не доведено, що йому в результаті протиправної поведінки відповідача заподіяно душевних та моральних страждань, а тому правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року у справі № 703/4841/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 25 березня 2016 року.