Справа № 210/3754/14-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3754/14-а
Провадження № 2-а/210/3/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"16" лютого 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чайкіна О.В., за участі секретаря судового засідання - Куксенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Криворізької міської ради про скасування акту індивідуальної дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (позивач), звернулась з адміністративним позовом до виконавчого комітету Криворізької міської ради (відповідач, КМР), в якому просила: скасувати рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 106 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам» (надалі оскаржуване рішення).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 травня 2006 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Кривий Ріг Цемент» укладено договір купівлі продажу будівлі гуртожитку, розташованого за адресою по вул. Стрєльникова, будинок 9 м. Кривого Рогу. Будівля гуртожитку розташована на земельній ділянці, яка передана в строкове платне користування під розміщення гуртожитку з метою несільськогосподарського використання на підставі Договору №376/353 оренди земельної ділянки від 19 квітня 2005 року, укладеного між ВАТ «Кривий Ріг Цемент» та Криворізькою міською радою, у зв'язку із чим земельна ділянка під гуртожитком їй не належить. Однак оскаржуваним рішенням затверджено акт комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам від 27 березня 2014 року. Відповідно до акту територіальна громада міста як власник земельної ділянки внаслідок обмеження її прав при використанні ОСОБА_2 без правоустановчих документів загальною площею 2818 кв.м. для розміщення гуртожитку на АДРЕСА_1 з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року не одержала доход (у вигляді орендної плати за землю) до міського бюджету у розмірі 511 052грн. 04 коп. Позивач з даним рішенням не погодилась та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно суперечить Постанові КМУ від 19 квітня 1993р. за № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», а збитки нараховані виходячи із нормативної грошової оцінки земельної ділянки із застосуванням необґрунтованої річної ставки 3% за весь розрахунковий період.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує. Крім того в ході судового розгляду просила суд поновити строк звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_2 у травні 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні, тому своєчасно не мала можливості підготувати звернення до суду.

Представник відповідача у судове засідання не з»явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Разом з цим, в ході судового розгляду представник відповідача позовні вимоги не визнала та надала до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд може не відкладати розгляд справи та вирішити її на підставі наявних у ній доказів. Згідно із ч. 6 ст. 128 КАС УКраїни якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи. які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмову провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, частина 6 статті 128 КАС України надає суду можливість проводити подальший розгляд справи в письмову провадженні.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Згідно ст. 100 КАС України пропущення строків звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому кодексом.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що, загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи становить шість місяців, які, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 5 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 отримала оскаржуване рішення 29 квітня 2014 року, і саме з цього дня позивач дізнався про рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 106 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам». Не погодившись з його положеннями Позивач звернулась до суду 24 червня 2014 року, тобто менш ніж через два місяці з моменту його отримання.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що оскаржуване у даній справі рішення органу місцевого самоврядування є підставою для заявлення вимог про стягнення грошових коштів, а тому строк звернення до суду про його скасування становить один місяць, який було пропущено.

Кінцевий строк звернення до суду із даним позовом у ОСОБА_2 сплинув 30 травня 2014 року. При цьому в період часу з 03 травня 2014 року по 13 травня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні. Строк звернення до суду пропущено на 24 дні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На підставі ст. 6 Конвенції, ст. 55 Конституції, ст. 99, 100 КАС України, враховуючи, що ОСОБА_2 після отримання оскаржуваного рішення перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто мали місце об'єктивні перешкоди для своєчасної підготовки та подання позовної заяви, строк пропущено менш ніж на один місяць, тому ураховуючи завдання адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Вирішуючи адміністративний спір по суті заявлених вимог, судом встановлено наступні фактичні обставини та, відповідно, норми, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі - гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Дане майно було придбано 04.05.2006 року, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу Кульбіда Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2235.

Виконавчим комітетом Криворізької міської ради 09 квітня 2014 року прийнято рішення № 106 про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам та акт комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам № 7 від 27.03.2014 року.

У відповідності до зазначеного акту, «територіальна громада міста як власник земельної ділянки внаслідок обмеження її прав при використанні ОСОБА_2 без правоустановчих документів загальною площею 2818 кв.м. для розміщення гуртожитку на АДРЕСА_1 з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року не одержала доход (у вигляді орендної плати за землю) до міського бюджету у розмірі 511 052грн. 04 коп».

Частина друга статті 19 Конституції України закріплює принцип, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 189 Земельного кодексу України, статті 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з підпунктом 1 пункту «б» частини1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад наділені делегованими повноваженнями здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. За змістом частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Питання відшкодування збитків власникам землі внормовано положеннями ст. 157 Земельного Кодексу України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ від 19.04.1993р. №284 (далі Порядок №284).

Відповідно до ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, п.1 якого встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до абз. 1, 4 п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Отже виконком, який створив Комісію з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, вправі був затвердити акт Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам від 27 березня 2014 року № 7.

Суд не вбачає підстав для скасування рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 106 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам», виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини в розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Аналіз положень Земельного Кодексу України, Цивільного та Господарського Кодексів України, Порядку №284 свідчить про те, що таке відшкодування відбувається в судовому порядку на підставі відповідних позовів органів місцевого самоврядування.

Тобто, чинним законодавством відповідачу надано право створювати комісії для визначення розміру збитків завданих самовільним використанням землі та затверджувати акти цих комісій, а обґрунтованість визначення розміру завданих збитків та наявність правових підстав для їх стягнення повинні перевірятися судами під час розгляду позову про стягнення вказаних збитків, а не під час розгляду адміністративного позову щодо наявності у органу місцевого самоврядування компетенції затвердити акт комісії з визначення розміру завданих збитків.

Отже, акт про визначення розміру збитків є документальним результатом роботи комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, проте не містить обов'язків для позивача, як землекористувача. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у акті, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення такого акту. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Суд вважає, що виконавчим комітетом Криворізької міської ради фактично реалізовані дії щодо формування розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, що підтверджується оскаржуваним Актом комісії, який в розумінні ст. 69 КАС України - є лише носієм доказової інформації, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання такого акту протиправним, не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такі дії не є юридично значимими для позивача.

При цьому суд не входить в обговорення правомірності визначення розміру збитків, тобто достовірності їх розрахунку, тому як останнє може бути предметом іншого судового розгляду, а саме при вирішенні позову в порядку цивільного чи господарського судочинства про стягнення таких збитків.

Відповідно до змісту ст.ст. 2, 6 КАС України захисту в адміністративному судочинстві підлягають порушені права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, що в даному випадку відсутнє, тому як відсутній предмет судового оскарження.

Як встановлено частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже з наведеної норми Конституції України судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Отже, до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не суд, який розглядає позов землекористувача щодо оскарження акту визначення розміру збитків.

Наведене відповідає висловленій Верховним Судом України правовій позиції, викладеній в його постанові від 19 травня 2015 року у справі №21-226а15 (а також у справах № 21-40а14, 21-603а14) яка полягає у тому, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 6, 10, 11, 17, 69, 158-167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Криворізької міської ради про скасування акту індивідуальної дії, - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту в порядку письмового провадження, може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: О. В. Чайкіна