Справа № 816/242/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. ПолтаваСправа №816/242/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

суддів Удовіченка С.О., Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного агентства рибного господарства України (надалі - відповідач, ОСОБА_3 України), просив:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 України щодо непереведення на рівнозначну посаду до новоутвореного територіального органу - Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області;

- зобов'язати ОСОБА_3 України призначити на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області за переведенням з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем у ході ліквідації територіальних органів ОСОБА_3 України не враховано положення статей 40, 492 Кодексу законів про працю України та не вирішено питання про переведення начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до новоутвореного територіального органу - Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області, оскільки новостворений орган фактично є правонаступником ліквідованого.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894 вирішено ліквідувати територіальні органи ОСОБА_3 України як юридичні особи публічного права, у тому числі, Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області та 02.02.2015 попереджено позивача про майбутнє вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Зазначав, що ОСОБА_3 України не є правонаступником ліквідованих територіальних органів, на дату попередження позивача про майбутнє вивільнення запропонувати останньому посади у новоствореному органі не видалося можливим у зв'язку з відсутністю штатного розпису апарату ОСОБА_3 України, що затверджений лише 14.12.2015. Звертав увагу на те, що наказом ОСОБА_3 України від 14.12.2015 №171-О вирішено провести конкурс на заміщення вакантних посад у територіальних органах, у тому числі, на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області. Позивач своїм правом щодо участі у конкурсі не скористався. Наголошував на тому, що на дату розгляду справи у суді позивач не звільнений та перебуває на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області, у ході проведення процедури ліквідації якого йому буде запропоновано посаду в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Полтавській області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях ОСОБА_3 України.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є державним службовцем, наказом ОСОБА_3 України від 20.03.2015 №43-ТО призначений на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області як такий, що успішно пройшов стажування в порядку переведення з Головного управління водних біоресурсів у м. Києві, з 23.03.2015 приступив до виконання посадових обов'язків /а.с. 27, 145, 146/.

Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області було утворено як територіальний орган ОСОБА_3 України із статусом юридичної особи та діяло відповідно до Положення, затвердженого наказом ОСОБА_3 України від 19.04.2012 №214 /а.с. 28-38/.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894 "Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства" вирішено:

- ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи ОСОБА_3 України за переліком згідно з додатком 1;

- погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком 2;

- установити, що правонаступником майна, прав та обов'язків територіальних органів ОСОБА_3, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство /а.с. 108/.

Згідно з додатком 1 до зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України ліквідується, зокрема, Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області /а.с. 108 - зворот/, а відповідно до додатку 2 - утворюється Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області /а.с. 109/.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 №86 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894" у пункті 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №894 виключено слова "прав та обов'язків" /а.с. 110/.

Наказом ОСОБА_3 України від 30.11.2015 №369 "Про ліквідацію територіальних органів ОСОБА_3 України" вирішено ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи ОСОБА_3 України /а.с. 111-112/.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що у спірних відносинах має місце саме ліквідація територіальних органів ОСОБА_3 України як юридичних осіб публічного права (у тому числі, Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області) та утворення нових територіальних органів ОСОБА_3 України (зокрема, Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області) як структурних підрозділів апарату ОСОБА_3 України без права юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

А відповідно до частини першої статті 492 названого Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача 02.12.2015 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України /а.с. 128/.

15.12.2015 позивач подав на ім'я ОСОБА_4 ОСОБА_3 України заяву, у якій з огляду на ліквідацію Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області та на підставі Закону України "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 №423 просив призначити його у порядку переведення на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області з 15.12.2015 /а.с. 129/.

ОСОБА_3 України від 05.02.2016 вих. №1-12.1-16/547/16 позивача повідомлено про те, що відповідно до наказу ОСОБА_3 України від 14.12.2015 №171-0 "Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад" було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області, відповідне оголошення опубліковано у газеті "ОСОБА_4 України" 16.12.2015 №237(6241) /а.с. 46/. Оскільки ОСОБА_1 документи для участі у конкурсі не подав, останній не може претендувати на заняття вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області.

Посилаючись на наявність переважного права на залишення на державній службі, наявність у відповідача обов'язку призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області за переведенням з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області та допущену ОСОБА_3 України бездіяльність щодо невчинення відповідний дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, відповідним правовідносинам та доводам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Колегія суддів зауважує, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, що полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обовязків згідно із законодавством України.

Законом України "Про державну службу" не визначено порядку переведення державних службовців у разі ліквідації органу, в якому вони працюють.

З приводу посилань позивача на положення статті 492 Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої вказаної статті одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Стосовно посилань позивача на те, що йому одночасно із врученням попередження про майбутнє вивільнення від 02.12.2015 не запропоновано іншу посаду для працевлаштування, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що наведене пов'язано із відсутністю на дату попередження позивача затвердженого та введеного в дію штатного розпису ОСОБА_3 України. Так, структуру та штатний розпис апарату ОСОБА_3 України введено в дію з 14.12.2015 наказом ОСОБА_3 України від 14.12.2015 №383 /а.с. 48-52/.

При цьому представник відповідача зауважила, що на дату розгляду справи у суді ліквідацію Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області не завершено, позивач продовжує перебувати на посаді начальника вказаного Управління.

Представник відповідача також звернула увагу на те, що після завершення процедури ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області позивачу буде запропоновано посаду в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Полтавській області.

Оскільки на дату розгляду справи у суді процедуру ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області не завершено та позивач наразі продовжує перебувати на посаді начальника вказаного Управління, у суду відсутні підстави для висновку про недотримання відповідачем вимог статей 40, 492 Кодексу законів про працю України щодо забезпечення гарантій ОСОБА_1 при звільненні у зв'язку з ліквідацією.

Щодо посилань позивача на положення підпункту "б" пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 №423 "Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України "Про державну службу", відповідно до якого установлено, що без конкурсного відбору або стажування можуть також прийматися державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах ОСОБА_4, у тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування, колегія суддів, звертає увагу на те, що наведені приписи носять рекомендаційний характер, тобто, не є обов'язковими для врахування.

Тобто, чинне законодавство не містить імперативних норм, які зобов'язували б роботодавця перевести всіх працівників ліквідованого органу на роботу на рівнозначних посадах до новоствореного органу.

А відтак, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо наявності у відповідача обов'язку призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області за переведенням з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області.

Натомість колегія суддів враховує, що за приписами статті 1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до статті 4 названого Закону право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно частин першої, другої статті 15 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади визначено Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 №45.

Як визначено пунктом 3 названого Порядку, у разі наявності вакантної посади керівника територіального органу міністр, керівник центрального органу виконавчої влади протягом одного місяця після утворення вакантної посади обирає кандидата на посаду з кадрового резерву або такого, що пройшов стажування, та подає ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника територіального органу чи приймає у тижневий строк після утворення вакантної посади рішення про оголошення конкурсу на її заміщення.

Наведене вище є підставою для висновку про те, що за ініціативою керівника центрального органу виконавчої влади заміщення вакантних посад керівників територіальних органів таких центральних органів виконавчої влади може здійснюватись шляхом проведення конкурсу.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ОСОБА_3 України від 14.12.2015 №171-О "Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад" вирішено провести конкурс на заміщення вакантних посад у територіальних органах, у тому числі, на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області /а.с. 120-122, 123-125/.

Колегії суддів не надано доказів оскарження даного наказу у встановленому законом порядку, позивач та представник відповідача у судовому засіданні підтвердили, що вказаний наказ на дату розгляду справи у суді є чинним.

Згідно з пунктом 10 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 №169, державний орган, у якому проводиться конкурс, зобов'язаний опублікувати оголошення про проведення конкурсу в пресі або поширити його через інші офіційні засоби масової інформації не пізніше ніж за місяць до початку конкурсу та довести його до відома працівників органу, в якому оголошується конкурс.

Так, оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області опубліковано у газеті "ОСОБА_4 України" 16.12.2015 №237 (6241) /а.с. 126-127/.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про державну службу" державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Як підтвердили у судовому засіданні позивач та представник відповідача, ОСОБА_1 із заявою про участь у конкурсі на заміщення вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області не звертався.

Отже, позивач не скористався правом на участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області.

Досягнення позивача (нагороди, грамоти, заохочення тощо), його стаж та досвід роботи на керівних посадах могли бути враховані саме під час проведення конкурсного відбору, призначення якого є правом керівника ОСОБА_3 України.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 16.10.2012 у справі №21-267а12 та від 28.10.2014 у справі №21-484а14, не може бути застосована до спірних відносин, оскільки на дату розгляду справи у суді ліквідацію Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області не завершено, позивача із посади начальника вказаного Управління не звільнено, тобто, у спірних відносинах відсутнє порушення прав позивача на проходження державної служби.

Колегія суддів враховує, що згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 №6-зп (у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_5 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи)) зазначив: "частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.".

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям права, а саме зазначено цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб'єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

У свою чергу, порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

При цьому, виходячи з наведених вище положень частини другої статті 55 Конституції України, особа-позивач на власний розсуд визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Водночас задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що на дату розгляду справи у суді у спірних відносинах відсутнє будь-яке порушення прав та законних інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин рішеннями, діями чи бездіяльністю ОСОБА_3 України, зокрема, права на проходження державної служби, адже позивач продовжує перебувати на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області.

А відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_3 України щодо непереведення його на рівнозначну посаду до новоутвореного територіального органу - Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області, належить відмовити.

Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 України призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області за переведенням з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №895, Державне агентство рибного господарства України (ОСОБА_3) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Пунктом 7 названого Положення визначено, що ОСОБА_3 (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони) та спеціально уповноважений орган державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибного господарства.

В силу підпункту 6 пункту 12 означеного Положення ОСОБА_4 ОСОБА_3 призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням із Міністром аграрної політики та продовольства керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату ОСОБА_3.

Таким чином, повноваження щодо призначення начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області делеговані ОСОБА_4 ОСОБА_3 України, а тому не можуть вирішуватись судом.

Так, дискреційне право ОСОБА_4 ОСОБА_3 України щодо призначення керівників структурних підрозділів обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків, адже наділивши останнього такими повноваженнями законодавець надав йому певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 України призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області за переведенням з посади начальника управління охорони використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас колегія суддів акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

До того ж, як визначено частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 22 березня 2016 року.

Головуючий суддя Л.О. Єресько

суддя С.О. Удовіченко

суддя Т.С. Канигіна