Справа № 2а-673/08/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/4208/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, скасування наказів, спонукання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Генеральної прокуратури України, неодноразово уточнивши який просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Служби безпеки України та Генеральної прокуратури України щодо: приховування факту надходження 22 червня 2007 року до Управління Служби безпеки України у Львівській області заяви ОСОБА_4 з повідомленням про злочин; надання недостовірної інформації листом № 9/4971 від 24 жовтня 2007 року щодо проведення оперативної перевірки за зверненнями зазначеної особи; безпідставної і необгрунтованої відмови листом № 32/П-35 від 28 лютого 2008 року в отриманні інформації щодо заяви ОСОБА_4 від 22 червня 2007 року та результатів її перевірки Службою безпеки України; недотримання вимог законодавства України при розгляді і перевірці заяви ОСОБА_4 від 22 червня 2007 року, у якій позивач був звинувачений у скоєнні кримінального діяння; невжиття Службою безпеки України заходів реагування на завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_4 про злочин; надання необгрунтованої, необ`єктивної і недостовірної інформації, яка стосується факту заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права і свободи, їх підстав та законності (листи № 9/7874 від 23 жовтня 2009 року, № 16/П-15/17/3217 від 27 листопада 2009 року, № 3/П-9 від 9 лютого 2010 року, № 99/6810 від 28 вересня 2010 року); порушення вимог ст. ст. 3, 19, 32, 40 Конституції України, ст. ст. 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 9, 31, 32, 44 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 5, 8, 10 Закону України «Про боротьбу з корупцією» при розгляді звернень від 5 жовтня 2009 року, 3 листопада 2009 року, 23 грудня 2009 року та 15 вересня 2010 року, у відповідях на які надана необ`єктивна, неповна і необгрунтована інформація (листи № 9/7874 від 23 жовтня 2009 року, № 16/П-15/17/3217 від 27 листопада 2009 року № 3/П-9 від 9 лютого 2010 року, № 9/6810 від 28 вересня 2010 року); незаконного і безпідставного заведення у 2009 році справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проводення заходів, що обмежують права і свободи, чим порушені вимоги ст.ст. 3, 19, 31, 32, 64 Конституції України, ст. ст. 2, 11 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ст. ст. 1, 2, 5, 24 Закону України «Про Службу безпеки України» та порушені особисті немайнові права на інформацію, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, на особисте життя та його таємницю, на спростування негативних відомостей щодо позивача, тощо; надання необгрунтованих і необ`єктивних відповідей на звернення від 17 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року, 27 вересня 2010 року, які стосувались перевірки законності заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права свободи, а також недбалого ставлення до виконання службових обов`язків співробітників Генеральної прокуратури при розгляді звернень (листи № 04/3-6133-09 від 26 січня 2010 року, № 04/4/1-6133-09 від 13 травня 2010 року); порушення вимог ст. ст. З, 19, 32, 40, 121 Конституції України, ст. ст. 16, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 31, 32, Закону України «Про інформацію», ст. ст. 5, 8, 10 Закону України «Про боротьбу з корупцією» при розгляді звернень від 5 жовтня 2009 року, 17 грудня 2009 року, 17 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року, 27 вересня 2010 року; не проведення належної перевірки заяви з повідомленням про порушення службовими особами Служби безпеки України прав і свобод громадянина України ОСОБА_1 , стосовно якого необгрунтовано і незаконно була заведена справа контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проводились заходи, що обмежують права і свободи; не вжиття відповідних заходів прокурорського реагування на факт незаконного та безпідставного заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права і свободи, чим вчинені порушення вимог ст. ст. 3, 19,121 Конституції України та ст. ст. 1, 4, 5,19, 20 Закону України «Про прокуратуру»; внесення недостовірних даних в службові документи (від 29 травня 2008 року № 9/4996, від 14 травня 2008 року № 9/4597, від 8 травня 2008 року № 9/4596); незаконної відмови в доступі до інформації, яка містилась у матеріалах Служби безпеки України № 9/4996 від 29 травня 2008 року; порушення вимог ст.ст. 3, 19, 40 Конституції України, ст.ст. 9, 32, 33 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 16, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» в ході розгляду звернень від 23 липня 2008 року, 26 серпня 2008 року, 29 серпня 2008 року і 11 вересня 2008 року; порушення норм ст. ст. 3, 19, 32, 121 Конституції України, ст. ст. 23, 31, 46 Закону України «Про інформацію» при здійсненні незаконного збирання, зберігання та поширення відомостей, в тому числі негативного характеру, що стосуються позивача; незаконної відмови в доступі до інформації, яка знаходилась у розпорядженні органів військової прокуратури; порушення ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» при перевірці матеріалів через зловживання службовим становищем;

- визнати протиправними дії та бездіяльність посадових осіб Генеральної прокуратури України щодо нереагування відповідно до ст. ст. 3, 19, 121 Конституції України, ст. ст. 4, 6, 19, 20, 24 Закону України «Про прокуратуру» на факт скоєння окремими посадовими особами Служби безпеки України протиправних дій, пов`язаних із умисною невиплатою грошового забезпечення;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України об`єктивно і всебічно перевірити підстави виникнення листа Служби безпеки України № 9/4996 від 29 травня 2008 року, викладені у ньому обставини та встановити причетність посадових осіб Служби безпеки України до фактів скоєння порушень військових статутів Збройних Сил України при проходженні служби в Службі безпеки України; вжити належних заходів прокурорського реагування, яке передбачене вимогами ст. ст. 4, 6, 19, 20, 24 Закону України «Про прокуратуру» на факт скоєння окремими посадовими особами Служби безпеки України протиправних діянь, пов`язаних із невиплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення з грудня 2007 року по вересень 2008 року;

- зобов`язати Службу безпеки України провести розгляд і перевірку заяви ОСОБА_4 у визначеному законодавством порядку із винесенням процесуального рішення та висновків за їх результатами;

- визнати протиправними дії посадових осіб Служби безпеки України, якими порушені вимоги ст. ст. 3, 19, 40 Конституції України, ст. ст. 9, 31, 32, 33, 47 Закону України «Про інформацію», а також п. «г» ст. 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією» в процесі розгляду звернень від 23 липня 2008 року, 26 серпня 2008 року, 28 серпня 2008 року;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати грошового забезпечення за період з грудня 2007 року по вересень 2008 року та стягнути грошове забезпечення за вказаний період з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 61477 грн. 12 коп.;

- стягнути зі Служби безпеки України кошти за відрядження та виїзди за вимогою керівництва Служби безпеки України у м. Київ протягом 17 грудня 2007 року та 26 березня 2008 року;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) посадових осіб Служби безпеки України щодо розгляду звернень від 9 вересня 2008 року, 30 вересня 2008 року, 1 жовтня 2008 року, 28 листопада 2008 року, 16 лютого 2009 року, якими порушені права на звернення та інформацію;

- визнати протиправними дії посадових осіб Служби безпеки України, які стосуються порядку призначення і проведення службового розслідування, порядку накладення дисциплінарного стягнення, а також щодо внесення у матеріали службового розслідування недостовірних відомостей;

- визнати незаконним видання наказів Службою безпеки України від 3 вересня 2008 року № 671/ДСК та від 29 вересня 2008 року № 1287-ос та скасувати їх;

- визнати незаконним наказ Служби безпеки України № 1291-ос від 30 вересня 2008 року, таким, що виданий нелегітимною особою, з порушення вимог ст. 19 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків з посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України»;

- визнати незаконним звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби в Службі безпеки України;

- визнати протиправними дії посадових осіб Служби безпеки України щодо незаконного звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби в Службі безпеки України;

- визнати незаконним видання Службою безпеки України наказів № 177-ос від 7 лютого 2007 року, № 79-ос від 23 січня 2008 року, № 738-ос від 28 травня 2008 року в частині, що стосується переміщення полковника ОСОБА_1 на нерівнозначні посади в період проходження ним військової служби в Службі безпеки України протягом 2007-2008 років;

- скасувати накази Служби безпеки України № 177-ос від 7 лютого 2007 року, №79-ос від 23 січня 2008 року, № 738-ос від 28 травня 2008 року в частинах, що стосуються порядку проходження полковником ОСОБА_1 військової служби в Службі безпеки України та призначень на нерівнозначні посади;

- встановити відсутність повноважень ОСОБА_2 , який діяв від імені тимчасово виконуючого обов`язки Голови Служби безпеки України, підписуючи накази по Службі безпеки України №177- ос від 7 лютого 2007 року, №79-ос від 23 січня 2008 року, № 738-ос від 28 травня 2008 року в тих частинах, що стосуються порядку проходження полковником ОСОБА_1 військової служби в Службі безпеки України, оскільки при підписанні відповідач вийшов за межі покладених на нього посадових повноважень, з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України», ст. 10 Закону України «Про державну службу»;

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 , яким з порушенням вимог ст. ст. 19, 43 Конституції України, п. 8, п.12, п.73 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.43, п.44, п.46 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого указом Президента України від 27 грудня 2007 року N 1262/2007 видані накази Служби безпеки України № 177-ос від 7 лютого 2007 року, № 79-ос від 23 січня 2008 року, № 738-ос від 28 травня 2008 року, що стосувались призначення на нерівнозначні посади;

- визнати незаконним видання Службою безпеки України наказу № 1291 від 30 вересня 2008 року, оскільки його підписувала неправомочна посадова особа - заступник Голови Служби безпеки України - начальник слідчого управління ОСОБА_3 , який діяв всупереч покладеним на нього посадовим повноваженням, з порушенням вимог ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України», п. п. 8, 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 16, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та скасувати наказ № 1291 від 30 вересня 2008 року;

- встановити відсутність повноважень ОСОБА_3 , який діяв від імені тимчасово виконуючого обов`язки Голови Служби безпеки України, при підписанні наказу № 1291 від 30 вересня 2008 року, через те, що воно було здійснене неправомочною особою всупереч покладеним на неї посадовим повноваженням, з порушенням вимог ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України», п. п. 8, 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 16, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;

- визнати протиправними дії ОСОБА_3 , який з порушенням вимог ст. ст. 19, 43 Конституції України, п. 8, п.12, п.73 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 43, п. 44, п. 46 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, видав наказ № 1291 від 30 вересня 2008 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України;

- стягнути грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні та за весь час вимушеного прогулу за період з 1 жовтня 2010 року по 31 січня 2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 260785 грн. 61 коп.;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо:

- визнання протиправними дій та бездіяльності щодо приховування факту надходження 22 червня 2007 року до управління Служби безпеки України у Львівській області заяви ОСОБА_4 з повідомленням про злочин, надання недостовірної інформації щодо проведення оперативної перевірки за зверненнями зазначеної громадянки; безпідставної і необгрунтованої відмови в отриманні інформації щодо заяви громадянки ОСОБА_4 від 22 червня 2007 року та результатів її перевірки Службою безпеки України; не дотримання Службою безпеки України вимог законодавства України при розгляді і перевірці заяви ОСОБА_4 від 22 червня 2007 року та невжиття за результатами розгляду цієї заяви заходів реагування на завідомо неправдиве повідомлення про злочин, скоєне громадянкою ОСОБА_4 ;

- надання необгрунтованої, необ`єктивної і недостовірної інформації, яка стосується факту заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права і свободи, їх підстав та законності (листи № 9/7874 від 23 жовтня 2009 року, № 16/П-15/17/3217 від 27 листопада 2009 року, № 3/П-9 від 9 лютого 2010 року, № 99/6810 від 28 вересня 2010 року); незаконного і безпідставного заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» у 2009 року та проводення заходів, що обмежують права і свободи, чим порушені вимоги ст.ст. 3, 19, 31, 32, 64 Конституції України, ст.ст. 2, 11 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ст.ст. 1, 2, 5, 24 Закону України «Про Службу безпеки України» та особисті немайнові права - на інформацію, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, на особисте життя та його таємницю, на спростування негативних відомостей щодо позивача, тощо; надання необгрунтованих і необ`єктивних відповідей на звернення від 17 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року, 27 вересня 2010 року, які стосувались перевірки законності заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права свободи, а також недбалого ставлення до виконання службових обов`язків співробітників Генеральної прокуратури при розгляді звернень; непроведення належної перевірки заяви з повідомленням про порушення службовими особами Служби безпеки України прав і свобод громадянина України ОСОБА_1 , стосовно якого необгрунтовано і незаконно була заведена справа контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проводились заходи, що обмежують права і свободи; невжиття відповідних заходів прокурорського реагування на факт незаконного та безпідставного заведення справи контррозвідувальної перевірки «Шакал» та проведення заходів, що обмежують права і свободи;

- порушення вимог ст.ст. 3, 19, 32, 40 Конституції України, ст.ст. 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 9, 31, 32, 44 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 5, 8, 10 Закону України «Про боротьбу з корупцією» при розгляді звернень позивача від 5 жовтня 2009 року, 3 листопада 2009 року, 23 грудня 2009 року та 15 вересня 2010 року, у відповідях на які надана необ`єктивна, неповна і необгрунтована інформація (листи № 9/7874 від 23 жовтня 2009 року, № 16/П-15/17/3217 від 27 листопада 2009 року, № 3/П-9 від 9 лютого 2010 року, № 9/6810 від 28 вересня 2010 року);

- порушення вимог ст.ст. 3, 19, 32, 40, 121 Конституції України, ст.ст. 16, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 9, 31, 32, Закону України «Про інформацію», ст.ст. 5, 8, 10 Закону України «Про боротьбу з корупцією» при розгляді звернень від 5 жовтня 2009 року, 17 грудня 2009 року, 17 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року, 27 вересня 2010 року;

- внесення недостовірних даних в службові документи (від 29 травня 2008 року № 99/4996, від 14 травня 2008 року № 9/4597, від 8 травня 2008 року № 9/4596);

- незаконної відмови у доступі до інформації, яка містилась у матеріалах Служби безпеки України № 9/4996 від 29 травня2008 року;

- порушення вимог ст.ст. 3, 19, 40 Конституції України, ст.ст. 9, 32, 33 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 16, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» в ході розгляду звернень від 23 липня 2008 року, 26 серпня 2008 року, 29 серпня 2008 року і 11 вересня 2008 року;

- незаконної відмови у доступі до інформації, яка знаходилась у розпорядженні органів військової прокуратури;

- порушення ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» при перевірці матеріалів через зловживання службовим становищем;

- порушення ст.ст. 3, 19, 32, 121 Конституції України, ст.ст. 23, 31, 46 Закону України «Про інформацію» при здійсненні незаконного збирання, зберігання та поширення відомостей, в тому числі негативного характеру, що стосуються позивача;

- нереагування, відповідно до ст.ст. 3, 19, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 19, 20, 24 Закону України «Про прокуратуру» на факт скоєння окремими посадовими особами Служби безпеки України протиправних дій, пов`язаних із умисною невиплатою грошового забезпечення;

- про зобов`язання Генеральної прокуратури України вжити належних заходів прокурорського реагування передбаченого ст. ст. 4, 6, 19, 20, 24 Закону України «Про прокуратуру» на факт скоєння окремими посадовими особами Служби безпеки України протиправних діянь, пов`язаних із невиплатою з грудня 2007 року по вересень 2008 року грошового забезпечення;

- про зобов`язання Служби безпеки України провести розгляд і перевірку заяви ОСОБА_4 у визначеному законодавством порядку із винесенням процесуального рішення та висновків за їх результатами;

- про зобов`язання Генеральної прокуратури України об`єктивно і всебічно перевірити підстави виникнення листа Служби безпеки України № 9/4996 від 29 травня 2008 року, викладені у ньому обставини та встановити причетність посадових осіб Служби безпеки України до фактів скоєння порушень військових статутів Збройних Сил України при проходженні служби в Службі безпеки України;

- про стягнення з відповідачів заподіяної вищенаведеними діями моральної шкоди у розмірі 750 000 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закриваючи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України провадження в адміністративній справі щодо частини заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вищезазначені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосуються оскарження процесуальних актів, дій та бездіяльності органів досудового розслідування та контролю за їх діяльністю, а відтак оскарження цих рішень дій та бездіяльності і похідних від них позовних вимог має здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки така діяльність має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Конституційний Суд України у п. 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп зазначено, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені і підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

За таких обставин, коли при розгляді справи суди встановили, що спір у частині вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1 не є публічно-правовим і законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, висновки судів про закриття провадження в адміністративній справі щодо цієї частини позовних вимог є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги цих висновків судів не спростовують.

Що стосується касаційного оскарження судових рішень про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то колегія суддів виходить з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Голови Служби безпеки України № 59-ос від 21 січня 2006 року підполковника ОСОБА_1 призначено помічником начальника управління начальником групи у м. Ужгороді відповідно до підп. «а» п. 44 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року №1053/2001.

7 лютого 2007 року наказом т.в.о. Голови Служби безпеки України № 177-ос полковника Погуляєва С.В. призначено начальником сектору внутрішньої безпеки в Закарпатській області (з дислокацією у м.Ужгород) 5 відділу відповідно до підп. «б» п. 44 вказаного Положення.

Наказом т.в.о. Голови Служби безпеки України № 79-ос від 23 січня 2008 року полковника ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні начальника внутрішньої безпеки Служби безпеки України по посаді начальника сектора внутрішньої безпеки Управління, призначено консультантом (з оперативних питань) сектору внутрішньої безпеки в Запорізькій області (з дислокацією у м. Запоріжжя) по посаді начальника сектору внутрішньої безпеки Управління зі збереженням розміру грошового забезпечення відповідно до підп. «б» п. 44 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі Положення).

28 травня 2008 року наказом т.в.о. Голови Служби безпеки України № 738-ос позивача зараховано у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області по посаді начальника сектору внутрішньої безпеки відповідно до підп. «б» п. 48 Положення. Даний наказ було доведено до відома ОСОБА_1 27 червня 2008 року.

27 червня 2008 року начальник управління Служби безпеки України у Львівській області з метою організації службової діяльності позивача видав розпорядження № 71/ДСК, яким визначив робоче місце ОСОБА_1 в службовому приміщенні інформаційно-аналітичного відділу управління. Також цим наказом позивачу передбачено робочий день з 9 год.00 хв. до 18 год. 00 хв. та покладено обов`язки щодо виконання окремих доручень керівництва інформаційно-аналітичного відділу та керівництва управління. Контроль за службовою діяльністю покладено на заступника начальника управління полковника ОСОБА_5 .

Однак, після 27 червня 2008 року позивач до управління Служби безпеки України у Львівській області не прибув та про причини нез`явлення до місця служби керівництво не повідомив.

Згідно рапорту ОСОБА_5 від 10 вересня 2008 року за інформацією співробітників кадрового підрозділу військовослужбовець (позивач) відмовляється прибути до управління Служби безпеки України у Львівській області, оскільки вважає себе співробітником управління «Б» Служби безпеки України.

Наказом заступника Голови Служби безпеки України за № 671/ДСК від 3 вересня 2008 року з метою з`ясування обставин порушення співробітником Служби безпеки України полковником ОСОБА_1 вимог нормативно-правових актів, якими визначено порядок проходження військової служби у Службі безпеки України, уточнення причин і умов, що цьому сприяли, та ступеня вини відповідно до ст.ст. 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України призначено службове розслідування.

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого 27 вересня 2008 року заступником Голови Служби безпеки України, встановлені факти навмисного невиконання ОСОБА_1 наказів Служби безпеки України від 23 січня 2008 року № 79-ос та від 28 травня 2008 року № 738-ос внаслідок неналежного виконання ним обов`язків військової служби та нехтування положеннями ст. 68 Конституції України (щодо зобов`язання кожного неухильно додержуватись Конституції України та законів України), порядком і правилами встановленими статтями 11, 16, 37, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якими військовослужбовців зобов`язано непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, беззастережно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, наказів інструкцій та положень, а також вимогами п. 47 Положення (щодо дотримання термінів вибуття до нового місця служби).

Наказом т.в.о. Голови Служби безпеки України від 29 вересня 2008 року № 1287-ос «Про накладення дисциплінарного стягнення на полковника ОСОБА_1 » за неодноразові порушення військової дисципліни, що виразились у недотриманні Військової присяги, взятих на себе зобов`язань працівника Служби безпеки України, невиконанні ст. 68 Конституції України, статей 11, 16, 37, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 47 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 позивача звільнено з військової служби за службовою невідповідністю згідно п. «є» ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Наказом № 1291-ос від 30 вересня 2008 року по особовому складу полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби по управлінню Служби безпеки України у Львівській області за підп. «б» п. 61 та підп. «е» п. 63 Положення в запас Збройних Сил України.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржувані дії та накази відповідачів про переміщення позивача по службі, про проведення службового розслідування, про звільнення його зі служби прийняті відповідачем на підставі, у межах компетенції та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, а тому відмовили у задоволенні позовних вимог. Щодо наказу т.в.о. Голови Служби безпеки України № 177-ос від 7 лютого 2007 року про переміщення ОСОБА_1 суди зазначили, що позивач пропустив встановлений ст. 99 КАС України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) річний строк звернення до суду з цими вимогами, поважних причин пропуску строку судами не встановлено, відповідач заперечував проти позову саме з цих підстав.

Такі висновки ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно ст. 4 Закону України № 2229-XII від 25 березня 1992 року «Про Службу безпеки України» правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.

Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, у вступній частині якого зазначено, що вказаний Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України.

Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, у вступній частині якого вказано, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України.

Отже, спірні правовідносини, крім загальних норм права, регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України № 2229-XII від 25 березня 1992 року «Про Службу безпеки України», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, а також Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі Положення).

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (з наступними змінами та доповненнями) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців певні обов`язки.

Статтею 16 цього ж Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (зі змінами та доповненнями) військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 4 цього Статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно п. 47 Положення військовослужбовці Служби безпеки України, які переміщуються по службі, мають вибути до нового місця служби не пізніш як через один місяць від дня одержання підрозділом (органом, закладом, установою) наказу про переміщення по службі, а ті з них, які на цей час перебувають у відпустці, відрядженні чи на лікуванні, - після повернення з відпустки, відрядження чи лікування.

Відповідно до п.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно п. 84 цього Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Пунктом 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ч. 2 п. 2.1 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 16 липня 2008 року № 547 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2008 року за № 709/15400, службове розслідування може також проводитися з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини службових осіб.

Частиною 1 п. 3.1 цієї ж Інструкції передбачено, що службове розслідування призначається начальником (керівником), який має право віддавати накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 61 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: б) у запас Збройних Сил України: осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності використання їх у запасі Служби безпеки України або на їх прохання.

Пунктом 63 Положення передбачено, що особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби: е) через службову невідповідність.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм спеціального законодавства та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, зокрема факту порушення позивачем дисципліни, навмисного невиконання наказів Служби безпеки України від 23 січня 2008 року № 79-ос та від 28 травня 2008 року № 738-ос внаслідок неналежного виконання ним обов`язків військової служби та недотримання нормативних актів, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність оскаржуваних дій та наказів відповідачів, дотримання порядку та процедури звільнення позивача, а відтак - про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог, в тому числі й вимог про стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу після звільнення та решти похідних позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень у цій частині позовних вимог, зокрема про порушення судами норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на доказах та законі, спростовуються висновками судів, викладеними у судових рішеннях. До того ж, ці доводи касаційної скарги були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка.

Касаційна скарга не містить переконливих доводів про те, що розглядаючи спір у цій частині позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, з висновками судів про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення за період з грудня 2007 року по вересень 2008 року з урахуванням встановленого індексу інфляції погодитися не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення судів попередніх інстанцій у цій частині не ґрунтуються на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи.

Так, відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач при звільненні позивача 29 вересня 2008 року нарахував грошове забезпечення останньому за період з 19 травня по

16 серпня 2008 року, що стверджується довідкою від 14 листопада 2008 року (а.с.54 т.3), проте правові норми не передбачають обов`язку відповідача повідомляти позивача про нарахування йому зазначених коштів, а позивач не вжив доступних заходів для отримання цих коштів.

Однак, такі висновки судів не ґрунтуються на законі, суперечать вимогам ст.116 КЗпП України, яка передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 76, 86 КАС України, суди як першої, так і апеляційної інстанцій належним чином не перевірили доводів позивача про те, що розмір грошового забезпечення за вказаний період обчислений неправильно, та не навели у рішеннях мотивів, за яких відхилили ці доводи, всупереч вимог ст.159 КАС України належним чином не з`ясували розмір грошового забезпечення, яке підлягало виплаті позивачу, не навели відповідних розрахунків у судових рішеннях. Між тим, з`ясування вказаних обставин має істотне значення для вирішення спору.

Згідно ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи у цій частині позовних вимог, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення за період з грудня 2007 року по вересень 2008 року з урахуванням встановленого індексу інфляції скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, а також ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк