Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/9991/45853/12

К/9991/45972/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби (далі - ДМС) України, Київської регіональної митниці про визнання незаконним та скасування наказу, за касаційними скаргами ДМС України і Київської регіональної митниці на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2012 року, -

встановив :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ДМС України та Київської регіональної митниці у якому, після неодноразових уточнень та збільшень позовних вимог, просить: визнати протиправним та скасувати наказ ДМС України від 18 лютого 2011 року № 226-к «Про звільнення ОСОБА_3»; поновити його на посаді, яка відповідає раніше займаній посаді, а саме: начальника митного поста «Київ-Західний» Київської регіональної митниці та допустити негайне виконання; зобов'язати Голову ДМС України видати наказ про поновлення його на посаді, яка відповідає раніше займаній посаді; стягнути з Київської регіональної митниці на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2011 року до дня поновлення на роботі у розмірі 60910,60 гривень та допустити негайне виконання стягнення у межах суми однієї місячної заробітної плати, а також моральну шкоду у розмірі 15000 гривень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2012 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України від 18 лютого 2011 року № 226-к. Поновлено ОСОБА_3 на посаді, яка відповідає раніше займаній посаді, а саме: начальника митного поста «Київ-Західний» Київської регіональної митниці. Стягнуто з Київської регіональної митниці на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2011 року до дня поновлення на роботі і зобов'язано негайно виконати рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за місяць. У решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав на наявність грубих порушень відповідачами трудових прав ОСОБА_3, що призвело до незаконного звільнення.

У касаційних скаргах представники ДМС України і Київської регіональної митниці, кожен окремо, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Позивач надав заперечення на касаційні скарги, просить такі залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 3 статті 36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації

виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 1, пунктів 1, 3 частини 2 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

За змістом частин 1-3 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що починаючи з 1989 року ОСОБА_3 безперервно працює в митних органах України. У 2003 році згідно наказу Київської регіональної митниці від 29 січня 2003 року № 52К позивача призначено на посаду начальника вантажного відділу № 5 Київської регіональної митниці.

З червня 2010 року позивач періодично до 17 лютого 2011 року перебував на лікуванні, вчасно передаючи до відділу кадрів Київської регіональної митниці листки непрацездатності. Враховуючи ступінь захворювань 14 лютого 2011 року ОСОБА_3 було встановлено третю групу інвалідності. 10 грудня 2010 року позивача попереджено про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією відділу митного оформлення № 5 Київської регіональної митниці.

Наказом ДМС України від 18 лютого 2011 року № 226-к позивача звільнено з посади начальника відділу митного оформлення № 5 Київської регіональної митниці, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України, на підставі відмови ОСОБА_3 від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Незважаючи на те, що 18 лютого 2011 року ОСОБА_3 був присутній на робочому місці, офіційно про звільнення його сповіщено не було, всупереч положень статті 47 КЗпП України, копію наказу про звільнення також не надано й про саме звільнення позивач дізнався з телефонної розмови 21 лютого 2011 року, перебуваючи на лікуванні. До звернення в суд з позовом (10 березня 2011 року) ОСОБА_3 копію наказу про звільнення не отримував.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що реорганізації відділу митного оформлення № 5 Київської регіональної митниці, де працював начальником позивач, та скорочення штату в межах вказаного відділу в дійсності на момент виникнення спірних правовідносин не було, а відбулася зміна старої назви «відділ митного оформлення № 5» Київської регіональної митниці на нову назву - «відділ митного оформлення «Подільський», посада начальника вказаного відділу, яку обіймав позивач, скорочена не була.

При цьому, суди попередніх інстанцій правильно відмічають, що сам факт реорганізації не є підставою для розірвання трудового договору, якщо процес реорганізації підприємства не супроводжується скороченням штату чи чисельності працівників. Не є підставою для розірвання трудового договору зміна назви роботодавця, його підпорядкування. Трудові відносини з працівником зобов'язане продовжити створене у процесі реорганізації підприємство, у якому збереглося робоче місце працівника, і роботодавець не вправі на власний розсуд звільняти працівників без відповідних на те правових підстав, без врахування переважного права залишення на роботі (стаття 42 КЗпП України) та в порушення встановленої статтею 492 КЗпП України процедури.

Згідно частини 3 статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги ДМС України та Київської регіональної митниці слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційних скарг висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Ухвалу судді Вищого адміністративного суду України від 8 жовтня 2012 року в частині зупинення виконання постанови суду першої інстанції від 23 листопада 2011 року щодо стягнення з Київської регіональної митниці на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу поза межами місячного строку платежу - слід вважати такою, що втратила чинність.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив :

Касаційні скарги Державної митної служби України і Київської регіональної митниці - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Київської регіональної митниці про визнання незаконним та скасування наказу - залишити без змін.

Ухвалу судді Вищого адміністративного суду України від 8 жовтня 2012 року в частині зупинення виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року щодо стягнення з Київської регіональної митниці на користь ОСОБА_3 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу поза межами місячного строку платежу - вважати такою, що втратила чинність.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.