Справа № 810/6874/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/16326/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тессол-С" до Київської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тессол-С" звернулось до суду з позовом до Київської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 №125110000/2013/010218/2; визнання протиправним та скасування рішення (відмову) Київської митниці Міндоходів у визнанні заявленої митної вартості від 04.10.2013 №6.1-45/2/15-3320; визнання сплаченого до Державного бюджету України податку на додану вартість як фінансова гарантія за митною декларацією №125110000/2013/338727 у сумі 112 407,14 грн. як такого, що надмірно сплачений.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською митницею Міндоходів протиправно, на підставі хибного висновку щодо не підтвердження поданими позивачем документами заявленої митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято необґрунтовані рішення щодо її коригування, що призвело до заподіяння позивачеві збитків у вигляді надмірно сплачених митних платежів у сумі 112 407,14 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 №125110000/2013/010218/2; визнано протиправним та скасовано рішення (відмову) Київської митниці Міндоходів у визнанні заявленої митної вартості від 04.10.2013 № 6.1-45/2/15-3320; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій касаційній скарзі Київська митниця Міндоходів із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 12.10.2012 № 1012/12, укладеного між позивачем та «DAWOOD EXPORTS (PVT)» (Пакистан), товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» згідно з доповненням від 03.07.2013 №1 до контракту здійснено поставку на митну територію України товару «тканина полікотон (p/с) змішана, з вмістом штапельних волокон поліестеру 52% та бавовни 48%, полотняного переплетення вибивна, поверхнева щільність 116 г/м2, завширшки 220 см, без покриття, без просочення, виробник «DAWOOD EXPORTS (PVT)» (Пакистан). Товар заявлено до митного оформлення в режимі імпорт на умовах поставки FOB за митною декларацією від 13.09.2013 №125110000/2013/338004.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовими особами митного органу від декларанта додатково витребувано: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Позивачем надано додаткові документи, які були розглянуті та взяті до уваги органом доходів і зборів, але не стали підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки за посиланням митного органу містили розбіжності та не підтверджували числових значень митної вартості товару, у зв'язку з чим Київською митницею Міндоходів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 №125110000/2013/010218/2.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Тессол-С" на підставі частини сьомої статті 55 Митного кодексу України здійснено заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію, заявленого до митного оформлення за МД від 13.09.2013 №125110000/2013/338004.

Також позивачем Київській митниці Міндоходів 30.09.2013 подано заяву №3009/2013, до якої додатково додані наступні документи: документ Всесвітньої митної організації, членом якої є і Україна «Керівництво розвитку та використання національної бази даних щодо визначення вартості у якості засобу визначення ризиків» та його переклад; копію листа-пояснення від виробника товару з перекладом; попередню митну декларація, по якій було здійснено розмитнення аналогічного товару від 10.09.2013 № 125110000/2013/337775.

За посиланням позивача, ним не отримано відповідь на звернення №3009/2013 від 30.09.2013 (вх. № 6849/06.1-45 від 30.09.2013), у зв'язку з чим він повторно звернувся до відповідача із заявою від 23.10.2013 №2410/13/1 (вх. № 8366/06.1-45 від 23.10.2013) щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

До заяви від 23.10.2013 № 2410/13/1(вх. № 8366/06.1-45 від 23.10.2013) додано: калькуляцію від виробника товару від 10.07.2013; прайс-лист від виробника; експертний висновок Київської торгово-промислової Палати № Ц-563; експортну декларація країни відправлення № UBL 1130073 від 10.07.2013; каталог виробника; платіжне доручення №1335 від 11.07.2013; платіжне доручення № 1297 від 01.07.2013; платіжне доручення № 1437 від 22.08.2013; податкову накладну № 157 від 02.09.2013; податкову накладну № 158 від 10.09.2013; видаткову накладну № ТЕК-00151 від 10.09.2013; видаткову накладну № ТЕК-00150 від 02.09.2013; довіреність № 11/2013 від 10.09.2013; довіреність № 51/2013 від 02.09.2013.

29.10.2013 Київською митницею Міндоходів повідомлено позивача, що за попереднім зверненням позивачеві надана відповідь від 04.10.2013 №6.1-45/2/15-3320.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів як такого, що прийнято за відсутністю факту доведення з боку митного органу наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що мають значення для визначення митної вартості, а також за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню. Також судами попередніх інстанцій вказано на необґрунтоване невизнання митним органом митної вартості, заявленої позивачем, у тому числі із урахуванням додаткових документів, наданих після здійснення митного оформлення товару.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені у частині четвертій цієї статті документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в рішенні про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 № 125110000/2013/010218/2 не міститься жодної обставини щодо розбіжностей в документах, про які зазначається в запереченнях Київської митниці Міндоходів. Судами також зазначено, що вказані у запереченнях розбіжності у документах відрізняються з розбіжностями, які вказані у відповіді від 04.10.2013 за заявою позивача від 30.09.2013 № 3009/2013 щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 № 125110000/2013/01028/2.

Колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилання митного органу на наявні розбіжності у прайс-листі, калькуляції виробника, інвойсі.

Так, Київською митницею Міндоходів зазначено, що у прайс-листі та калькуляції виробника вартість товару визначена за метр погонний, у той час як в інвойсі, наданому до митного оформлення, вартість вказана за кг ваги нетто.

Судами встановлено, що в інвойсі від 10.07.2013 №DE/INV/3075/13 зазначено кількість товару як в кілограмах (27 020), так і в погонних метрах (106 337) та ціна товару складає 88 355, 40 доларів США, тобто 0, 83 долара США за погонний метр. Таким чином судами встановлено, що ціна за погонний метр даної товарної позиції співпадає з ціною товару, зазначеною в прайс-листі та калькуляції виробника.

Київською митницею Міндоходів також зазначено, що дата сертифіката про походження товару та дата митної декларації країни відправлення не відповідають наданим документам до митного оформлення.

У той же час, сертифікат про походження товару та митна декларація країни відправлення не є документами, які підтверджують митну вартість товарів та які мають подаватися декларантом відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України.

Відповідачем в запереченнях на адміністративний позов зазначено, що позивачем не надано специфікацію, зазначену в пункті 5 зовнішньоекономічного контракту на поставку від 12.10.2012 №1012/12. У той же час, як встановлено судами попередніх інстанцій згідно з доповненням №1 до контракту від 03.08.2013 №1012/12, пункт 5 зовнішньоекономічного контракту викладено у новій редакції, згідно з якою не передбачено обов'язку продавця товарів надавати позивачу специфікацію.

Наявності ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що є підставою для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, Київською міжрегіональною митницею не обґрунтовано.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Колегія суддів також зазначає, що витребувавши від декларанта на підтвердження митної вартості товару виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію), відповідач не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести органу доходів і зборів правильність визначення митної вартості товару за першим методом.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що органом доходів і зборів під час судового розгляду справи не спростовано правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також не обґрунтовано, що відомості про митну вартість товарів, заявлені декларантом є неповними та/або недостовірними, та не доведено наявності підстав для витребування у декларанта будь-яких додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів від 20.09.2013 №125110000/2013/010218/2 та рішення Київської митниці Міндоходів про відмову у визнанні заявленої митної вартості від 04.10.2013 № 6.1-45/2/15-3320.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: