Справа № 1570/4468/2012
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м. Київ К/800/2968/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року

у справі № 1570/4468/2012

за позовом ОСОБА_2

до відділу Держземагентства в Ізмаїльському районі Одеської області,

треті особи: Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», Приватне підприємство «Геоінформсервіс», Бросківська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області

про визнання протиправними дій та про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Держземагентства в Ізмаїльському районі Одеської області (з урахуванням заміни відповідача на правонаступника), в якому просив:

- визнати дії відділу земельних ресурсів у Ізмаїльському районі Головного управління Держкомзему у Одеській області щодо неузгодження технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Бросківської сільської ради по АДРЕСА_1 протиправними;

- зобов'язати відділ земельних ресурсів у Ізмаїльському районі Головного управління Держкомзему у Одеській області узгодити технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на території Бросківської сільської ради по АДРЕСА_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії відділу Держкомзему у Ізмаїльскому районі Одеської області Головного управління Держкомзему у Одеській області щодо невизначення ОСОБА_2 кадастрового номеру земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Бросківської сільської ради по АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено йому в узгодженні технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельні ділянку. Зазначає, що законодавство не забороняє мати у власності фізичної особи земельної ділянки, яка знаходиться в охоронній зоні об'єктів магістральних трубопроводів. Навпаки, земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими законом.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач вважає касаційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що рішенням Бросківської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області «Про надання земельних ділянок під будівництво та городи» від 17 грудня 1991 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,12 га. та дозволено будівництво по АДРЕСА_1.

Рішенням VІІ сесії 23 скликання Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 36 від 09 червня 1999 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» на підставі заяви ОСОБА_2 останньому передано у приватну власність земельна ділянка, площею 0,154 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення приватним підприємством «Геоінформсервіс» виготовлено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Бросківської сільської ради по АДРЕСА_1.

Позивач звернувся до відділу Держкомзему у Ізмаїльському районі Одеської області 15 березня 2012 року з заявою про визначення кадастрового номера земельній ділянці площею 0,154 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до якої додано: копію документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку, технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, файл обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді, копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків, документ про внесення плати за перевірку обмінного файлу.

Проте за результатами проведення перевірки вказаних документів складено протокол проведення перевірки документації із землеустрою від 16 березня 2012 року, у якому зазначено, що частина земельної ділянки знаходиться в межах дії охоронної зони магістрального газопроводу і АГРС. Цільове призначення, за яким виділяється земельна ділянка у власність суперечить вимогам п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 1747 від 16.11.2002 року.

Позивач, не погодившись з вказаними діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій та про зобов'язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство не встановлює заборони щодо передачі земельних ділянок, які знаходяться в межах охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів у власність, а також не встановлює обов'язок щодо вилучення у власників або користувачів таких земельних ділянок, а лише визначає певні обмеження щодо використання земельних ділянок, які знаходяться в межах охоронних зон магістральних газопроводів. Складання ж кадастрового плану земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, який зазначається у кадастровому плані, є лише одним з етапів видачі державного акту. Тому з урахуванням того, що позивач звернувся до відповідача із заявою про визначення кадастрового номеру земельної ділянки та надав всі необхідні для цього документи, відмова відповідача у визначенні ОСОБА_2 кадастрового номеру земельної ділянки є неправомірною.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з законності дій відповідача, оскільки останнім встановлено невідповідність даних про земельну ділянку документації із землеустрою щодо її цільового призначення.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 р. N 749 (далі - Тимчасовий порядок), чинний на час виникнення спірних правовідносин, визначає процедуру присвоєння кадастрового номера земельній ділянці та внесення відповідних даних до державного реєстру земель.

Відповідно до п.п. 101, 11 Тимчасового порядку кадастровий номер земельної ділянки визначається за результатами складення документації із землеустрою до її погодження та прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (користування) в установленому порядку.

Для визначення кадастрового номера земельної ділянки замовник документації із землеустрою або уповноважена ним особа подає до територіального органу Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки: заяву про визначення кадастрового номера земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку або її власника, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копію документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб; документацію із землеустрою, яка містить документи, зазначені в підпунктах 4 і 5 пункту 9 цього Тимчасового порядку; файл обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (далі - обмінний файл), який складається на кожну земельну ділянку та оформлюється відповідно до вимог, установлених Держземагентством; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів - для фізичної особи, крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття номера та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби, ідентифікаційного коду згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податкового номера - для юридичної особи; документи про внесення плати за перевірку обмінного файла.

Забороняється вимагати подання документів та відомостей, не передбачених цим пунктом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем надано всі передбачені п. 11 Тимчасового порядку документи для визначення кадастрового номера земельної ділянки.

За змістом п. 12 Тимчасового порядку територіальний орган Держземагентства протягом трьох робочих днів з дня надходження документів, визначених пунктом 11 цього Тимчасового порядку, перевіряє: документацію із землеустрою на відповідність умовам надання земельної ділянки щодо її цільового призначення, оцінки, кількісних та якісних характеристик згідно із дозволом на розроблення документації із землеустрою; дані обмінного файла - документації із землеустрою; дані про земельну ділянку - черговому кадастровому плану.

За результатами перевірки територіальний орган Держземагентства, зокрема, у разі відповідності даних, визначених абзацом першим цього пункту, визначає кадастровий номер земельної ділянки з урахуванням пунктів 8 і 9 цього Тимчасового порядку та вносить до обмінного файла відомості про кадастровий номер земельної ділянки

Як встановлено судами відмова відповідача щодо визначення кадастрового номера земельної ділянки мотивована тим, що частина земельної ділянки знаходиться в межах дії охоронної зони магістрального газопроводу і автоматизованої газорозподільної станції та цільове призначення, за яким виділяється земельна ділянка у власність суперечить вимогам п. 11 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1747 від 16.11.2002 року (далі - Правила охорони).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів.

Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об'єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

Закон України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» визначає організаційні та правові засади встановлення та дотримання правового режиму земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів з метою забезпечення їх безперебійного функціонування, раціонального використання земель у межах встановлених охоронних зон, режиму ведення господарської та іншої діяльності, охорони довкілля та екологічної безпеки, а також безпечної життєдіяльності та захисту населення, господарських об'єктів від впливу можливих аварій (аварійних ситуацій).

Як вірно вказано судом першої інстанції, ст. 8 вказаного закону визначає обмеження прав на земельні ділянки в межах охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів, відповідно до змісту якої обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об'єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію.

Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів.

Ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» передбачено, що земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності в цих охоронних зонах залежно від визначених внутрішніх зон безпеки охоронних зон або в межах всієї охоронної зони об'єктів магістральних трубопроводів.

Ч. 4 ст. 22 вказаного закону визначено, що до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить заборона, зокрема, будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі. Аналогічне обмеження, що діє в межах охоронних зон об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, вказано і у ст. 11 Правил охорони.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що законодавство не забороняє передачу земельних ділянок, які знаходяться в межах охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів, фізичним особам, а також не встановлює обов'язок щодо вилучення у власників або користувачів таких земельних ділянок, як вірно вказано судом першої інстанції, а тільки визначає певні обмеження щодо використання земельних ділянок, які знаходяться в межах охоронних зон магістральних газопроводів, зокрема щодо будівництва будинків, виробничих чи інших будівель та споруд.

За таких обставин, дії щодо відмови відділу Держземагентства в Ізмаїльському районі Одеської області з приводу визначення кадастрового номера земельної ділянки з тих підстав, що її цільове призначення суперечить вимогам п. 11 Правил охорони, є протиправними.

З урахуванням тієї обставини, що позивач звертався до відповідача саме із заявою про визначення кадастрового номера земельній ділянці, суд першої інстанції, з метою захисту порушеного права позивача, обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та задовольнив частково позов, визнавши протиправними дії відповідача саме щодо невизначення ОСОБА_2 кадастрового номеру земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Суд апеляційної інстанції помилково скасував його законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: