Справа № 2а-10182/12/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/9991/77253/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Шипуліної Т.М., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 по справі № 2а-10182/12/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Підприємцем до суду заявлено позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 28.12.2011 №000951704, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на суму 76 532,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 19 133,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012, позов задоволено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених податкових накладних.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування Підприємця за період з 01.10.2008 по 31.12.2010, за результатами якої оформлено акт від 22.11.2011 № 56/1704- та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до висновків викладених в акті перевірки позивачем порушено вимоги пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що полягало у включенні підприємцем до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними (не були надані позивачем під час проведення перевірки), що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 76 532,00 грн.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Таким чином обов'язок платника податків надати документи пов'язані з предметом перевірки виникає у нього тільки після початку проведення податковим органом відповідної перевірки.

Враховуючи те, що відповідач, як було встановлено судами попередніх інстанцій, не був належним чином повідомлений про проведення перевірки, то, відповідно у нього і не могло виникнути обов'язку щодо надання документів що належать або пов'язані з предметом зазначеної перевірки.

Таким чином, необґрунтованими є доводи податкового органу про те, що оскільки позивачем не було надано станом на дату закінчення перевірки необхідних документів, що підтверджують показники податкового кредиту, то в силу п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, вважається, що такі документи були відсутні у позивача на час складення зазначеної звітності.

Так, згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути підтверджені відповідними первинними документами, зокрема податковими накладними.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинами, що спростовують позицію державного податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Зокрема, судами досліджено, надані позивачем на підтвердження правомірності формування податкового кредиту, копії податкових накладних від 16.10.2008 № 10-602, від 23.10.2008 № 10-618, від 19.11.2008 № 11-609, від 08.05.2009 № 2, від 31.08.2009 № 3840, від 08.09.2010 № 09-218, від 14.09.2010 № 6812, та встановлено, що ними у повному обсязі підтверджується сума ПДВ віднесена позивачем до податкового кредиту.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судами з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкового правопорушення.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 по справі № 2а-10182/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді А.О. Рибченко

Т.М. Шипуліна