Справа № 813/161/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у поновленні строку звернення до суду та

залишення позовної заяви без розгляду

17 березня 2016 року Справа № 813/161/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Львові, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Львові, в якому просить: визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м. Львові; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної служби МВС м. Львова з 30 жовтня 2015 року; зобовязати Управління патрульної служби МВС м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його перебування у вимушеному прогулі; допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної служби МВС у м. Львові та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі за один місяць.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення з адміністративним позовом до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Львові.

В обґрунтування вказаного зазначив, що написання рапорту про звільнення за власним бажанням було здійснено під тиском, крім того позивач відкликав рапорт про звільнення. Стверджує, про те що не міг дізнатися про звільнення з незаконної підстави, а саме п.63 «і» «у звязку з не проходженням випробування в період іспитового строку», оскільки запис у трудовій книжці не містить посилання на статтю на підставі якої його звільнено. А тому, про винесення незаконного наказу дізнався лише коли самостійно 14.01.2016 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому належним чином завірену копію наказу про звільнення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача вказане клопотання підтримали, просили таке задовольнити.

Представники відповідача проти вказаного клопотання заперечили, зазначили, що позивач звільнений з ОВС 29.10.2015 року відповідно до написаного ним рапорту від 29.10.2015 року про звільнення з ОВС, у звязку із тим, що знайшов більш оплачувану роботу. Звертають увагу, що ОСОБА_1 безпосередньо у рапорті про звільнення вказав дату з якої бажає звільнитись з ОВС, а саме з 29.10.2015 року. Крім того, зазначають, що відповідно до розписки ОСОБА_1, такий станом на 29.10.2015 року у відпустці та на лікарняному не перебував, з наказом про звільнення ознайомлений, витяг з наказу та трудову книжку отримав, та не має претензій до УПС МВС у м. Львові. Більше того, позивач особисто та добровільно 29.10.2015 року пройшов обхідний лист звільненого співробітника.

Суд заслухав пояснення представників сторін, зясував обставини, якими обґрунтовуються подані клопотання, а також ті, які мають значення для їх вирішенні, та керується наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За правилами ч. 5 ст. 121 КАС України якщо в ході підготовчого провадження суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено, що Наказом №25о/с по особовому складу від 29.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України у звязку із не проходженням випробування в період іспитового строку на підставі рапорту від 29.10.2015 року.

Позивач зазначив, що про існування такого йому стало відомо лише коли самостійно 14.01.2016 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому належним чином завірену копію наказу про звільнення.

Суд вважає покликання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії рапорту ОСОБА_1 від 29.10.2015 року, такий просив звільнити його з ОВС за власним бажанням з 29.10.2015 року, у звязку із тим, що знайшов більш оплачувану роботу. Крім того, відповідно до розписки від 29.10.2015 року ОСОБА_1 з наказом про звільнення ознайомлений, витяг з наказу та трудову книжку на своє прізвище отримав, претензій до працівників УПС МВС у м. Львові не має.

Як пояснили представники відповідача ОСОБА_1 особисто та добровільно 29.10.2015 року оформив обхідний лист звільненого співробітника. Таким чином, з врахуванням вказаного, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки такий завершився 29.11.2015 року.

Крім того, на переконання суду позивачем не надано жодних доказів поважності пропуску строків звернення до суду.

Суд керуючись ч. 2 ст. 8 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 1-9/2011 від 13 грудня 2011 р. № 17-рп/2011, надаючи оцінку конституційності скорочення строків на звернення до суду, серед іншого зазначено, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою, а тому у процесуальних кодексах лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

З наведеної правової позиції Конституційного Суду України слідує, що наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами. Розглянувши матеріали позову та доданих до нього документів суд вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у м. Львові підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 121, 155, 158-160, 165, 167 КАС України, -

у х в а л и в :

1. У задоволенні клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Львові, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, згідно ст. 186 КАС України. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано, згідно ст. 254 КАС України. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.03.2016 року.