Справа № 813/4987/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/20372/15

К/800/20340/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Піддубняка А. В.,

прокурора - Гудименко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 та Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, третя особа: Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України про визнання протиправними дій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернувся з позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо вимоги сплатити грошові кошти, викладені у претензії відповідача № 15/45-290 від 04 січня 2013 року, винесеної стосовно позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що претензія № 15/45-290 від 04 січня 2013 року, виставлена позивачу Львівською митницею Міндоходів, є протиправною, оскільки ґрунтується на протоколі про порушення митних правил № 1303/50000/12 від 12 липня 2012 року, складеному Південною митницею за ознаками порушення митних правил, передбаченими частиною 1 ст. 483 МК України, який не може бути належним та допустимим доказом правомірності заявлених відповідачем вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Львівської митниці Міндоходів щодо вимоги сплатити грошові кошти, викладені у претензії Львівської митниці ДМС України № 15/45-290 від 04 січня 2013 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач та третя особа звернулися з касаційними скаргами, в яких просили його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач, зареєстрований як фізична особа-підприємець 12 вересня 1994 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, здійснював перевезення товарів через митну територію України в митному режимі "транзит" з використанням книжки МДП XW 67918718.

12 липня 2012 року Державною митною службою України складено протокол про порушення митних правил № 1304/5000012 щодо порушення позивачем митних правил, визначених у ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

За наслідками розгляду судової справи про порушення митних правил, порушеної на підставі протоколу про порушення митних правил № 1304/5000012, Малиновським районним судом міста Одеси від 23 серпня 2012 року винесено постанову, якою матеріали адміністративної справи, порушеної відносно позивача за ч. 1 ст. 483 МК України, повернуто до Південної митниці для проведення додаткової перевірки на протязі одного місяця з дня набрання чинності цієї постанови.

Львівською митницею ДМС України позивачу направлено претензію № 15/45-290 від 04 січня 2013 року на суму 518 923 грн 39 коп., якою на підставі пункту 7 статті 8 Конвенції МДП 1975 року запропоновано протягом встановленого законодавством терміну з дня направлення цієї вимоги сплатити передбачені законодавством обов'язкові платежі на суму 518 923 грн 39 коп. у відповідності до поданого розрахунку на рахунок Львівської митниці.

Згідно претензії, направленої Львівською митницею, Південною митницею 12 липня 2012 року виявлено порушення позивачем митних правил за ознаками ч. 1 ст. 483 МК України за фактом переміщення товарів, що переміщувались його автомобілем із використанням книжки МДП XW 67918720, з приховуванням від митного контролю шляхом їх вивантаження на митній території України та підміною товарів, які слідували з Республіки Польща до Республіки Молдова.

Також в претензії позивача повідомлено, що на підставі пункту 2 статті 11 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, 1975 року, Львівська митниця виставляє дійсну вимогу по факту порушення процедури МДП при перевезенні вантажу територією України з використанням книжки МДП XQ67918718.

Претензією на підставі п. 7 ст. 8 Конвенції МДП 1975 року запропоновано позивачу протягом встановленого законодавством терміну з дня направлення цієї вимоги сплатити передбачені законодавством обов'язкові платежі у відповідності до поданого розрахунку на рахунок Львівської митниці та повідомлено, що у випадку несплати цієї претензії протягом трьох місяців з дати її отримання, матеріали претензії будуть направлені до Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України України.

Не погоджуючись з претензією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про достатність підстав для задоволення позову.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив з оцінки правомірних дій відповідача по винесенню претензії, вказав, що такі дії вчинені Львівською митницею за наслідками отриманих із Південної митниці матеріалів про порушення митних правил за фактом виявлення 12 липня 2012 року порушень процедури МДП перевізником позивача при перевезенні вантажу територією України; ні держателем книжки МДП - позивач, ні гарантійним об'єднанням АсМАП України протягом трьох місяців з дня отримання вказаних вище повідомлень про порушення не надано переконливих доказів належного виконання держателем книжки МДП операції МДП. Тому Львівською митницею виставлено позивачу, як держателю книжки МДП, претензію № 15/45-290 від 04 січня 2013 року щодо сплати передбаченої законодавством суми обов'язкового платежу; у зв'язку із несплатою ним протягом 3 місяців сум податків і зборів, у розмірі 518 923 грн 39 коп.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки апеляційного суду передчасними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Отже, частини четверта та п'ята статті 105 КАС України містять формулювання позовних вимог, що може використати позивач, звертаючись до суду про захист прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними. Перелік позовних вимог не є вичерпним.

Стаття 162 КАС України визначає, які рішення суд може прийняти, вирішуючи такі вимоги.

Зокрема, частиною другою статті 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вимагають положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України, вирішуючи справу, суд повинен визначитися щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваного акта, дії чи бездіяльності та встановити правові наслідки протиправності акта. Такими наслідками згідно з вказаним положенням є скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При цьому вимога про визнання рішення протиправним може бути окремим способом захисту порушеного права.

Таким чином, перевіряючи правильність заявленої вимоги, судам необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності, як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремих його положень, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що позивач фактично оскаржує претензію, хоча не заявляє вимоги про визнання протиправною (незаконною, неправомірною, нечинною) чи про скасування цієї претензії.

Разом з цим суд касаційної інстанції зазначає, що вказана претензія є обов'язковою до виконання як самим позивачем, так і Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України, як солідарним боржником за фінансовими зобов'язаннями, які виникають у перевізника перед державою при здійсненні перевезень з використанням книжки міжнародних дорожніх перевезень відповідно до Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, 1975 року.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Таким чином обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія для сторін право на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Між тим оцінку самої претензії, підставам її прийняття, з посилання на належні та допустимі докази, суд апеляційної інстанції не дав, хоча погодився з тим, що позивач оскаржує фактично саму претензію, що є порушенням норм процесуального права, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як гарантія для сторін на право на справедливий суд.

Таким чином суд касаційної інстанцій вважає, що апеляційний суд розглянув справу без з'ясування всі обставин справи, що є порушенням ст. 11 КАС України.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Оскільки під час вирішення справи по суті судом апеляційної інстанцій допущені порушення у застосуванні до правовідносин у справі норм процесуального права, то скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив :

Касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 та Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: