Справа № 810/150/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2016 року Справа № 810/150/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Грещук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області про визнання протиправними дій та скасування наказу про звільнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до прокурора Київської області та Прокуратури Київської області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області від 11.12.2015 2205к, відповідно до якого позивача звільнено з посади виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора Київської області з 14.12.2015;

поновити позивача на посаді виконувача обов'язків заступника Броварського місцевого прокурора Київської області з 15.12.2015;

стягнути з прокуратури Київської області середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.12.2015 по день фактичного поновлення позивача на посаді.

Наказом, що оспорюється у даній справі, позивача було звільнено з посади виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора Київської області у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки при звільненні відповідач не дотримався вимог статті 42 Кодексу законів про працю України, не запропонував іншої роботи в апараті прокуратури Київської області і не вирішив питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Позивач стверджував, що Броварська міжрайонна прокуратура не має статусу юридичної особи, а є одним із структурних підрозділів прокуратури Київської області, штат працівників Броварської міжрайонної прокуратури є складовою частиною штату працівників прокуратури Київської області, тому зміни в організації діяльності органів прокуратури, що сталися внаслідок змін у законодавстві (утворення місцевих прокуратур замість прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур, скорочення кількості прокурорів, запровадження конкурсної процедури при призначенні на посаду прокурора тощо), не повинні призводити до автоматичного звільнення працівників без вирішення питання про можливість їх залишення на роботі в інших структурних підрозділах прокуратури Київської області.

Крім того, позивач наголошував, що відповідно до наказу його звільнено з посади виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора, а такої штатної посади не існує. Наказом також не вирішено питання про його звільнення з органів прокуратури, в яких на публічній службі перебувають не лише прокурори, а й інші працівники, які не мають статусу прокурорів.

На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є поновлення на посаді, з якої його звільнено та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідачі позову не визнали, в обґрунтування заперечень проти позову представник відповідачів зазначив, що позивач був звільнений із займаної посади законно, підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З квітня 2004 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах прокуратури.

2 грудня 2014 року наказом прокурора Київської області від 24.12.2014 № 2114к ОСОБА_1 призначено прокурором Броварської міжрайонної прокуратури Київської області.

15 липня 2014 року набув чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого з 15 грудня 2015 року втратили чинність положення Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII "Про прокуратуру" щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, таким чином, припининено функціонування цих прокуратур.

Водночас, з 15 грудня 2015 року згідно з пунктом 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" набрали чинності положення статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур.

Пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" також передбачено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури.

У зв'язку з цим, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 82ш з 15 грудня 2015 року внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Київської області щодо ліквідації підпорядкованих їй прокуратур районного рівня та затверджено штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур.

Внаслідок прийняття вказаного наказу посада, яку обіймав ОСОБА_1, підлягала скороченню.

Наказом прокурора Київської області від 01.09.2015 № 1921к радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора, звільнивши його з посади прокурора цієї прокуратури.

Оцінюючи зазначений наказ та відповідний запис у трудовій книжці позивача, суд зазначає, що у штатному розписі Броварської міжрайонної прокуратури Київської області посада "виконувача обов'язків заступника міжрайонного прокурора" не передбачена, тому й призначити особу на посаду з такою назвою неможливо. Фактично ніякого звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Броварської міжрайонної прокуратури не відбувалось. Наказ прокурора Київської області від 01.09.2015 № 1921к і відповідний запис у трудовій книжці лише свідчать про тимчасове покладення на прокурора Броварської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 обов'язку з виконання трудової функції заступника Броварського міжрайонного прокурора.

2 жовтня 2015 року прокурор Броварської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 під особистий підпис був попереджений про можливе звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру") у разі непроходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 стверджував, що брав участь у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посад керівника місцевої прокуратури, першого заступника та заступника керівника у Броварській місцевій прокуратурі Київської області, однак за результатами конкурсу не був рекомендований конкурсною комісією на жодну із зазначених посад.

Позивач під час судового розгляду визнав, що заяв на участь у конкурсі з відбору кандидатів для призначення на інші посади в органах прокуратури Київської області не подавав.

Під час судового розгляду представник прокуратури Київської області також визнав, що після попередження ОСОБА_1 про можливе звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією Броварської міжрайонної прокуратури жодної іншої посади в апараті прокуратури Київської області йому не пропонувалось.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

15 липня 2014 року набув чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Зі змісту частини четвертої вказаної статті вбачається, що Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Органи прокуратури не менш як двічі на рік інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації (ч. 1 ст. 6 Закону № 1697-VII).

Генеральний прокурор України особисто не менше одного разу на рік звітує перед Верховною Радою України на пленарному засіданні про діяльність органів прокуратури шляхом надання узагальнених статистичних та аналітичних даних (ч. 2 ст. 6 Закону № 1697-VII).

Органи прокуратури оприлюднюють видані ними нормативно-правові акти з питань організації та діяльності прокуратури України в порядку, встановленому законом (ч. 5 ст. 6 Закону № 1697-VII).

Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури (ч. 1 ст. 8 Закону № 1697-VII).

Таким чином, прокуратура України уявляє собою єдину систему органів прокуратури, які виконують функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (ч. 1 ст. 2 Закону № 1697-VII), в яких функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами (ч.1 ст. 5 Закону № 1697-VII).

Відповідно до статті 12 Закону № 1697-VII у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Статтею 15 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурором органу прокуратури є, зокрема, керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої). Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону № 1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В силу положень частини четвертої статті 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Це означає, що призначення особи на посаду прокурора і звільнення прокурора із займаної посади може відбуватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який є спеціальним для цього виду правовідносин з приводу проходження публічної служби.

Так, відповідно до статті 28 Закону № 1697-VII добір кандидатів на посаду прокурора здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим частинами першою та п'ятою статті 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є, зокрема, керівник регіональної прокуратури - щодо прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратур (п. 2 ч. 2 ст. 51 Закону № 1697-VII).

Статтею 60 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

У той же час, суд зазначає, що органи прокуратури складаються не тільки з прокурорів, а й з державних службовців, які працюють в апаратах органів прокуратури (начальники управлінь, відділів тощо), на яких не поширюються положення статті 16 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру".

Так, згідно з частиною другою статті 9 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється з підстав, передбачених статтею 30 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що внаслідок змін, які сталися у законодавчому регулюванні правових засад організації і діяльності прокуратури України, у структурі органів прокуратури Київської області відбулися зміни: припинилося функціонування міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, замість яких утворено місцеві прокуратури. Це також призвело до скорочення штатної чисельності прокурорів та працівників апарату органів прокуратури. Призначення на посади прокурорів та адміністративні посади у місцевих прокуратурах відбувається виключно на конкурсних засадах.

Позивач був своєчасно попереджений про заплановане звільнення і взяв участь у конкурсі на заміщення посад керівника місцевої прокуратури, першого заступника та заступника керівника у Броварській місцевій прокуратурі Київської області, але за результатом конкурсу не був рекомендований конкурсною комісією на жодну із зазначених посад. Заяв на заміщення інших посад у Броварській місцевій прокуратурі чи інших місцевих прокуратурах Київської області не подавав. Таким чином, його повноваження як прокурора повинні бути припинені на підставі положень 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

У той же час, проходження публічної служби в органах прокуратури України пов'язується не тільки з перебуванням на посадах прокурорів, але й з державною службою в апараті органів прокуратури. На ці правовідносини поширюються гарантії, передбачені статтями 40, 42 Кодексу законів про працю України.

Суд встановив, що наказ прокурора Київської області від 11.12.2015 2205к про звільнення ОСОБА_1 містить формальні юридичні вади, які, на думку суду, є істотними для вирішення питання про звільнення особи з посади прокурора. Так, ОСОБА_1 звільнено з посади "виконувача обов'язків заступника прокурора Броварської міжрайонної прокуратури", якої не існує згідно з штатним розписом прокуратури Київської області, ОСОБА_1 в дійсності обіймав посаду прокурора Броварської міжрайонної прокуратури, а наказ і запис у його трудовій книжці про призначення на посаду виконувача обов'язків заступника прокурора Броварської міжрайонної прокуратури є нічим іншим, як покладенням на позивача обов'язку з тимчасового виконання трудової функції заступника міжрайонного прокурора.

Крім того, наказом прокурора Київської області від 11.12.2015 2205к не вирішено питання про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, як, наприклад, це зроблено у наказі Генерального прокурора України від 14.12.2015 № 1021к про звільнення радника юстиції Олефіренка Р.Ю. з посади Броварського міжрайонного прокурора та органів прокуратури, копія якого представлена позивачем і долучена до матеріалів справи.

Суд також встановив, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач припустився бездіяльності і не вирішив питання про можливість переведення ОСОБА_1, за його згодою, на іншу роботу в апарат прокуратури Київської області з дотриманням положень статті 42 Кодексу законів про працю України.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, ОСОБА_1 серед інших вимог просив суд поновити його на посаді виконувача обов'язків заступника Броварського місцевого прокурора Київської області з 15.12.2015.

Суд зазначає, що застосування обраного позивачем захисту порушеного права є неможливим, оскільки функціонування Броварської міжрайонної прокуратури припинено з 15 грудня 2015 року, посади виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора, на яку позивач просить його поновити, не існує, заяв щодо участі у конкурсі на призначення на інші посади прокурорів в органах прокуратури Київської області позивач не подавав, призначення особи на інші рівнозначні посади прокурорів до Броварської місцевої прокуратури та інших місцевих прокуратур відбувається виключно на конкурсних засадах. Визначений законом порядок призначення на посаду прокурора не може змінюватися чи підмінятися судовим рішенням.

Таким чином, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

У той же час, відповідно до положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, у тому числі й вийти за межі позовних вимог.

З метою захисту прав позивача суд вважає за можливе констатувати у судовому рішенні факт протиправної бездіяльності прокурора Київської області, що виявилась у недотриманні вимог статті 42 Кодексу законів про працю України при звільненні ОСОБА_1 з органів прокуратури Київської області; змінити формулювання і дату звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу від дати звільнення по день постановлення даного судового рішення.

На підставі довідки від 02.02.2016 № 18ф-35 про середню заробітну плату ОСОБА_1, видану прокуратурою Київської області, середньоденний заробіток позивача становить 651,67 грн., кількість днів вимушеного прогулу у робочих днях становить 64 дні (13 днів - у грудні 2015 року; 19 днів - у січні 2016 року; 21 день - у лютому 2016 року; 11 днів - у березні 2016 року). Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить суму 41706,88 грн., яку суд вважає за необхідне присудити на користь позивача.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність прокурора Київської області, що виявилась у недотриманні вимог статті 42 Кодексу законів про працю України при звільненні ОСОБА_1 з органів прокуратури Київської області.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області від 11.12.2015 № 2205к про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 з посади виконувача обов'язків заступника Броварського міжрайонного прокурора Київської області з 14 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Визнати радника юстиції ОСОБА_1 звільненим з посади прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області та з органів прокуратури з 16 березня 2016 року у зв'язку з ліквідацією Броварської міжрайонної прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 грудня 2015 року по 16 березня 2016 року у сумі 41706 (сорок одна тисяча сімсот шість) гривень 88 коп.

Щодо решти позовних вимог, - у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 21 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "16" березня 2016 р.