Справа № 591/959/16-а
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/959/16-а
Провадження № 2-а/591/132/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Бурда Б.В. розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сумах про визнання дій протиправними, спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 01.09.2009 року їй була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і з цього часу вона перебуває на обліку як пенсіонер за віком в УПФ України в м. Сумах. На даний час вона працює в УПФ України в м. Сумах. З 01.04.2015 року виплата пенсії за віком їй була припинена з посиланням на ст. 12 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зазначила, що виплата пенсії була припинене не законно, чим порушені її конституційні права, а відповідач протиправно відмовляється її поновлювати. Вважає, що дії відповідача з приводу відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії порушують її права та є протиправними, просить зобовязати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01 червня 2015 року.

Відповідач подав письмові заперечення в яких посилаючись на відсутність підстав у поновленні виплати позивачу пенсії, просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що позивач перебуває на державній службі та працює на посаді в Управлінні пенсійного фонду України в м. Сумах.

Позивач перебуває на обліку у управлінні Пенсійному фонду України в м. Сумах з 2009 року та їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

З 1 квітня 2015 року відповідач з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинив виплату позивачу пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

26.02.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком, починаючи з 1 червня 2015 року, але їй було в цьому відмовлено.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так з 01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (із змінами відповідно до Закону № 213-VIII) встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Законом України №911-УІІІ аналогічні обмеження встановлені також на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач на даний час перебуває державній службі та працює в органах Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді в органі державної влади та враховуючи зміни до законодавства відповідно до Закону № 213-VIII, відсутні підстави для нарахування та виплати , позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Враховуючи вищенаведене, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених вище обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя