Справа № 808/9088/15
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Справа № 808/9088/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., за участю секретаря Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування висновку, -

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (довіреність № 1461 від 22.12.2015)

від відповідача - не прибув

за участі свідка - ОСОБА_3 (посвідчення серії НОМЕР_1 від 02.06.1978)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1(далі - позивач) до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним висновок відповідача від 06.11.2015 № 237/08-05-17 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті п'ятої Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою суду від 28.12.2015 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до судового розгляду на 18.01.2016. Провадження у справі зупинялось. Судове засідання було призначено на 09.03.2016.

Відповідно до ст.160 КАС України, 09.03.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови і оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

На виконання ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в оскаржуваному висновку відповідачем зазначено, що вартість вказаного у декларації майна не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел. Такий висновок вважає необґрунтованим та вказує, що фактично, підставою невідповідності, є невідображення нею у Декларації доходу від продажу автомобіля марки «BMW-525i» 1997 року випуску в сумі 161881,00 гривень. Натомість вона помилково зазначила наявність вказаного автомобіля. Автомобіль був придбаний та відчужений впродовж 2014 року.

З приводу невідповідності відображення суми доходів у Розділі ІІ «Відомості про доходи» Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, нею були надані письмові пояснення, в яких було пояснено джерела походження коштів на які був придбаний транспортний засіб по якому була виявлена невідповідність. Вказані нею джерела отримання коштів органом Державної фіскальної служби України не перевірялися, що свідчить про неповноту перевірки. Фактично органом ДФС України проаналізовано офіційно задекларовані нею доходи за 2014 рік, в той же час доходи отримані за інші роки її перебування на державній службі безпідставно не прийняті до уваги, не аналізовано наявність відповідних доходів отриманих із законних джерел у її свекра ОСОБА_3 від якого вона отримала кошти на придбання автомобіля, проте органом ДФС в свою чергу не було прийнято цю інформацію до уваги та не досліджено обставини щодо отримання коштів від свекра.

Відповідач до суду не прибув. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, оскільки наголошує на правомірності висновків перевірки позивача.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані позивачем додатково, заслухавши представника позивача, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України".

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку та їх скасування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним (його скасування) є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 (далі - Закон, Закон № 1682-VII).

Відповідно до ст. 1 даного Закону, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальності відповідальності та гарантування права на захист.

Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 3,4 ст. 1 Закону № 1682-VII, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Особи, зазначені у частинах третій, п`ятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом п'яти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Заборона, передбачена частиною третьою або четвертою цієї статті, може застосовуватися до особи лише один раз (ч. 5 ст. 1 Закону № 1682-VII).

У ст. 2 Закону № 1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) та її критерії, згідно з якими, заборона розповсюджується на такі посади, зокрема, інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування та осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

Частиною 8 ст. 3 Закону № 1682-VII передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Судом встановлено, позивач займала завідувача адміністративно - господарського сектору управління Пенсійного фонду України в Веселівському районі Запорізької області.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" визначається приписами Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок № 563).

Відповідно до п.2 Порядку № 563, перевірка проводиться щодо, зокрема, посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Позивач, з огляду на займану ним посаду, у відповідності до приписів законодавства підлягає перевірці.

Відповідно до п.8. Порядку №563, особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу: у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, зокрема, власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1.

Судом встановлено, що таку заяву позивач подала, зазначивши у ній, що заборони, передбачені частиною 3 та 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади" щодо позивача не застосовуються.

Відповідно до п. 4 Порядку № 563 організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стовно якої проводиться перевірка.

Пунктом 17 Порядку № 563 встановлено, що керівник органу не пізніш як на третій день після надходження заяви щодо незастосування до особи, яка підлягає перевірці, заборон, передбачених частинами третьою або четвертою статті 1 Закону, одночасно надсилає органам, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону, перелік яких затверджений Кабінетом Міністрів України, відповідно до компетенції запити про проведення перевірки за формою згідно з додатком 3 щодо особи, яка підлягає перевірці, до яких додаються засвідчені копії сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації, а також документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 17-1 Порядку № 563 передбачено, що запити про проведення перевірки надсилаються, зокрема, до територіальних органів ДФС (державних податкових інспекцій) - щодо інших осіб за місцем їх проживання, за яким вони беруться на облік як платники податків;

Відповідно до п.19 Порядку № 563, з метою проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, до ДФС надсилається запит за формою згідно з додатком 3 разом із засвідченими копіями декларації та трудової книжки (послужного списку) такої особи.

ДФС у порядку, визначеному Мінфіном, проводить перевірку достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, складеної в повному обсязі за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел (п.20 Порядку № 563).

Процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" (далі - відомості), зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади" (далі - Закон), у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація), за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" визначено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 № 1100 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.11.2014 за № 1385/26162 (далі - Порядок № 1100).

Пунктом 3 Порядку № 1100 визначено, що загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Судом встановлено, що позивачем в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік у розділі IV "Відомості про транспортні засоби" пункті 35 «Легкові автомобілі», вказано автомобіль легковий марки BMW, рік випуску 1998.

Відповідно до пояснень, наданих позивачем податковому органу, вона зазначила що помилково зазначила у декларації наявність у неї автомобіля, з огляду на те що він був придбаний в лютому 2014 року і відчужений в жовтні 2014 року і за нього нею був отриманий дохід в сумі 161881,00 гривень. Зазначає, що кошти на придбання автомобіля нею були отримані від свекра ОСОБА_3.

За наслідками перевірки Відповідачем складено Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 06.11.2015 № 237/08-05-17, у якому зазначено що вартість майна (майнових прав) вказаного у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік набутого мною за час перебування на посаді визначеній у пункті 1-10 частини першої ст. 2 Закону України «Про очищення влади» не відповідають наявній податковій інформації про доходи.

Однак, суд не погоджується із таким висновком контролюючого органу з огляду на наступне.

Сім'єю відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України є особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Тобто, як зазначено у письмових поясненнях позивача та у позові, джерелом коштів на придбання автомобіля є кошти отримані від її свекра ОСОБА_3.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано суду письмову розписку від 25 лютого 2014 року, відповідно змісту якої зазначається, що вона отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 110 000 гривень що являлось еквівалентом 12500 доларів США та зобов'язалася повернути кошти на вимогу. Крім того, позивачем надана розписка видана на її ім'я ОСОБА_3 30 жовтня 2014 року, відповідно до якої він отримав від неї грошові кошти в сумі 161 881 гривень що являється еквівалентом 12 500 доларів США, чим підтвердив повне погашення боргу за розпискою від 25.02.2014р.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив факт надання ним позивачеві 25 лютого 2014 року коштів в сумі 110 000 гривень, що на той час являлось еквівалентом 12500 доларів США, на придбання автомобіля марки BMW 1997 року випуску. Також свідок підтвердив, що після відчуження автомобіля в жовтні 2014 року ОСОБА_1 повернула йому кошти отримані в позику в сумі 161 881 гривень що на той час було еквівалентом 12 500 доларів США про що він видав розписку датовану 30.10.2014 року. Кошти, які були надані ним у позику являлися його власними заощадженнями отриманими з законних джерел.

В даному випадку, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення Закону України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», з урахуванням визначених основних засад люстрації та цілей на досягнення яких запроваджений процес люстрації в Україні, суд приходить до висновку, що недостовірність відомостей, яка може бути підставою для звільнення особи та застосування до неї відповідних заборон, повинна встановлюватись в сукупності з невідповідністю вартості майна, яке належить на праві власності особі. Виходячи з зазначеного саме по собі неповне декларування наявного у особи майна, не може бути підставою для застосування Закону України «Про очищення влади» в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Зазначеної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в Постанові Пленуму №16 від 18.09.2015р. «Про Аналіз судової практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади».

Відповідачем в установленому законом порядку не доведено факт використання позивачем для купівлі автомобіля грошових коштів, отриманих із незаконних джерел.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати висновок Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Запорізькій області 06.11.2015 №237/08-05-17 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищенні влади", а отже, позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати висновок Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Запорізькій області від 06.11.2015 № 237/08-05-17 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті п'ятої Закону України "Про очищення влади".

Судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко