Справа № 811/3908/13-а
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року Справа № 811/3908/13-а

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого - судді Хилько Л.І.,

при секретарі - Дегтярьов Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом гр.. ОСОБА_1 до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі-відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 2770,58 грн. (38 р.д. х 72,91 грн. = 2770,58).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом начальника Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області №35-о від 07.10.2013 р. позивача було звільнено з посади головного державного податкового інспектора юридичного відділу у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області ДПС, згідно до п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому, на думку позивача, відповідачем порушено норми ст.ст. 47, 116 КЗпП України, оскільки згідно виписки по картці для виплат (зарплатна картка) суми, які необхідно було виплатити при звільненні, всупереч трудовому законодавству, перераховувалися частинами із затримкою.

Позивач вважає, що в день її звільнення 07.10.2013 р. відповідач взагалі не розрахувався, а виплата належних сум розпочалася лише 08.10.2013 р. і продовжувалася до 28.11.2013 р. включно.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідачем до суду подано заперечення проти позову, відповідно до змісту якого вказано, що з 04.04.2012 року позивачка переведена на посаду головного державного податкового інспектора юридичного відділу Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС відповідно до наказу №3-о від 04.04.2012 року. Наказом №35-о від 07.10.2013 року позивача було звільнено згідно до п.1 ст.40 КЗпП України з посади головного державного податкового інспектора юридичного відділу.

07.10.2013 року позивачці була нарахована та виплачена заробітна плата за відпрацьований час у жовтні 2013 року. Згідно п.2, 3 наказу №35-о від 07.10.2013 року позивачці було нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та компенсація за не використану відпустку згідно ст.24 Закону України «Про відпустку».

Таким чином, на думку відповідача, позивачці виплачені всі нараховані суми на момент звільнення, а саме: заробітна плата за жовтень 2013 року, вихідна допомога та компенсацію за не використану відпустку. А тому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити /а.с.26-27/.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подані заперечення, просив суд їх врахувати та відмовити позивачу в задоволенні його позову.

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено до 25.01.2014 року із проголошенням вступної та резолютивної частини постанови в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, з урахуванням вимог ч.4 ст.167 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що з 04.04.2012 року позивача переведена на посаду головного державного податкового інспектора юридичного відділу Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС відповідно до наказу №3-о від 04.04.2012 року.

Згідно наказу Олександрійської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області №35-о від 07.10.2013 року позивача звільнено з посади головного державного податкового інспектора юридичного відділу згідно вимог п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС /а.с.5-6/.

Відповідно до п.п.2, 3 наказу №35-о від 07.10.2013 р. виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України і компенсацію за невикористані 3 (три) календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 19.07.2013 р. по 07.10.2013 р. згідно до ст.24 Закону України «Про відпустки».

Натомість позивач вважає, що відповідачем порушено норми ст.ст.47, 116 КЗпП України, оскільки згідно виписки по картці для виплат (зарплатна картка) суми, які необхідно було виплатити позивачу при звільненні, всупереч трудовому законодавству, перераховувалися частинами та із значною затримкою, зокрема:

- 08.10.2013 року - зарплата в сумі 2600,00 грн.;

- 01.11.2013 року - зарплата в сумі 733, 45 грн.;

- 28.11.2013 року - зарплата в сумі 106, 87 грн..

Таким чином, як зазначено позивачем, в день звільнення 07.10.2013 року відповідач взагалі не розрахувався, а виплата належних позивачу сум при звільненні розпочалася лише 08.10.2013 року і продовжувалася до 28.11.2013 року включно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено та підтверджено наявними в справі доказами, що виплатити позивачу при звільненні належних їй сум проводились частинами, а саме:

- 08.10.2013 року - зарплата в сумі 2600,00 грн.;

- 01.11.2013 року - зарплата в сумі 733, 45 грн.;

- 28.11.2013 року - зарплата в сумі 106, 87 грн. /а.с.9/.

Дане підтверджено й довідкою Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області №133/10/11-26-05-038 від 13.01.2014 року /а.с.72/.

Відтак, суд приходить до висновку, що остаточний розрахунок з позивачем проведено - 28 листопада 2013 року.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про плату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

При визначенні розміру середньої заробітної плати суд керується вимогами п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (зі змінами та доповненнями), яким визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) від 11.10.2013 року №1700/10/05-038, виданої Олександрійською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області, середньоденна заробітна плата позивача складає - 72 грн. 91 коп. /а.с.7/.

Тобто, час затримки розрахунку з позивачем при звільненні, за період з 08.10.2013 року по 28.11.2013 року, складає 38 робочих днів, отже середній заробіток складає: середньоденний заробіток 72,91 грн. х 38 р.д. = 2770 грн. 58 коп..

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відтак, керуючись ст.ст.2, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки від дня звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 2770 (дві тисячі сімсот сімдесят) грн. 58 коп..

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Виготовлення повного тексту постанови - 25.01.2014 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3