Справа № 804/8417/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 р. Справа № 804/8417/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
09 липня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (далі ДП «Криворізька теплоцентраль», позивач) до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі Криворізька південна ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 26.06.2015: № НОМЕР_1 ( форми "Ш") та № НОМЕР_2 (форми "Ш").
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами камеральної перевірки відповідачем встановлено порушення ДП «Криворізька теплоцентраль» положень Податкового кодексу України (далі ПК України), про що складено акт перевірки від 11.06.2015 № 1/1504/00130850. На підставі вказаного акта контролюючим органом прийняті податкові повідомлення рішення від 26.06.2015 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Позивач не погоджується із висновками акта перевірки та податковими повідомленнями - рішеннями, вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству України. Позивач зазначав, що відповідно до акта перевірки 11.06.2015 № 1/1504/00130850 контролюючий орган проводив перевірку своєчасності сплати позивачем самостійно визначеного грошового зобовязання по земельному податку, що відповідно до п. 75.1.2 ст. 75 Податкового кодексу України є предметом документальної перевірки, а не камеральної. На думку позивача, акт перевірки 11.06.2015 № 1/1504/00130850 не може бути підставою для прийняття податковим органом рішень щодо застосування штрафних санкцій до позивача за порушення граничного строку сплати сум грошових зобовязань, а тому оскаржені податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 (форми "Ш") та № НОМЕР_2 (форми "Ш") є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Відповідач зазначив, що Криворізькою південною ОДПІ проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем земельного податку, за результатами якої встановлено порушення граничних термінів сплати самостійно визначених грошових зобовязань. При проведенні перевірки контролюючим органом використано податкові декларації з плати за землю за відповідні періоди та інформацію компютерних баз даних АІС «Податковий блок». Представником відповідача в письмових запереченнях зазначено, що в даному випадку жодні первинні документи платника податків, що стосуються господарської діяльності підприємства не досліджувалися, акт перевірки складено виключно на підставі даних податкових декларацій та відомостях з банківської установи щодо сплати плати за землю. Враховуючи викладене, на думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Представник відповідача в письмових запереченнях просив розглядати справу без участі представника податкового органу.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Положеннями ч. 4 ст. 122 КАС України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У відповідності до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ДП «Криворізька теплоцентраль» зареєстроване як юридична особа 01.09.1999 р., перебуває обліку в Криворізькій південній ОДПІ як платник податків та обовязкових платежів, в тому числі, земельного податку.
Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Криворізької південної ОДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності з плати за землю ДП «Криворізька теплоцентраль» згідно податкових декларацій з плати за землю за 2014 р. № НОМЕР_3 від 17.02.2014 р., № НОМЕР_4 від 07.05.2014 р., № НОМЕР_5 від 23.02.2015 р.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 11.06.2015 №1/1504/00130850, в якому зафіксовані порушення граничних термінів сплати самостійно визначених грошових зобовязань по земельному податку, визначених п. 287.3 ст. 287 ПК України.
На підставі акта перевірки від 11.06.2015 № 1/1504/00130850 відповідачем винесені податкові повідомлення рішення (форми «Ш») від 26.06.2015 р.:
- № НОМЕР_2, яким за затримку на 61, 31 календарних днів сплати суми самостійно визначеного грошового зобовязання в розмірі 6161, 70 грн. зобовязано ДП «Криворізька теплоцентраль» сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 1232, 34 грн. за платежем «земельний податок з юридичних осіб».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що ДП «Криворізька теплоцентраль» 17.02.2014 р. подано до Криворізької південної ОДПІ звітну податкову декларацію з плати за землю за 2014 р., в якій підприємством самостійно визначено суму земельного податку за 2014 р. в розмірі 107160, 00 грн. за рік та 8930, 01 грн. щомісячно.
21.08.2014 р. позивачем подано до Криворізької південної ОДПІ уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 р., в якій підприємством самостійно встановлено розмір завищення (переплати) податкового зобовязання по земельному податку минулих податкових періодів в розмірі 734, 65 грн. за квітень червень 2014 р.
23.02.2015 р. ДП «Криворізька теплоцентраль» подано до Криворізької південної ОДПІ звітну податкову декларацію з плати за землю за 2015 р., в якій підприємством самостійно визначено суму земельного податку за 2015 р. в розмірі 4839, 64 грн. щомісячно.
Згідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У відповідності до ст. 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі.
Статтею 270 ПК України встановлено, що об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Положеннями п. 285.1 ст. 285 ПК України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
У відповідності до п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1, п. 36.2 ст. 36 ПК України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Положеннями п. 286.2 ст. 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
У відповідності до п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що самостійно визначена позивачем сума земельного податку сплачена в наступні строки: за серпень 2014 р. (податкова декларація від 17.02.2014 р.) 28.10.2014 р. в розмірі 5991, 28 грн. (граничний термін сплати 30.09.2014 р., 28 днів затримки сплати); за вересень 2014 р. (податкова декларація від 17.02.2014 р.) 30.12.2014 р. в розмірі 6057, 76 грн. (граничний термін сплати 30.10.2014 р., 61 день затримки сплати); за жовтень 2014 р. (податкова декларація від 17.02.2014 р.) 30.12.2014 р. в розмірі 8930, 01 грн. (граничний термін сплати 30.11.2014 р., 30 днів затримки сплати); за жовтень 2014 р. (уточнююча податкова декларація від 07.05.2014 р.) 30.12.2014 р. в розмірі 734, 65 грн. (граничний термін сплати 30.11.2014 р., 30 днів затримки сплати); за листопад 2014 р. (податкова декларація від 17.02.2014 р.) 30.01.2015 р. в розмірі 103, 94 грн. (граничний термін сплати 30.12.2014 р., 31 день затримки сплати); за лютий 2015 р. (податкова декларація від 23.02.2015 р.) 03.04.2015 р. в розмірі 4714, 55 грн. (граничний термін сплати 30.03.2015 р., 4 дні затримки сплати).
Враховуючи те, що граничним строком погашення податкового зобовязання по земельному податку, самостійно визначеного підприємством, є 30 календарний день кожного місяця, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо несвоєчасної сплати позивачем угодженого податкового зобовязання на 28 61, 30, 30, 31 та 4 дні відповідно.
У відповідності до норм п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, аналізуючи наведені положення законодавства, суд доходить висновку, що Криворізькою південною ОДПІ було правомірно нараховано позивачу суми штрафу за затримку на 28 61, 30, 30, 31 та 4 календарних дні сплати суми грошового зобовязання по земельному податку в розмірі 10 % та 20 % відповідно.
З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що факт несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобовязання, задекларованого у податкових деклараціях з плати за землю підприємством не заперечуються, фактично позивач наголошував на неправомірності проведення камеральної перевірки податкової звітності по платі за землю за 2014 р. та 2015 р., внаслідок чого, на думку позивача, оскаржені податкові повідомлення рішення також є неправомірними та підлягають скасуванню.
Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).
У відповідності до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Як вже було встановлено судом, при проведенні перевірки контролюючим органом використано податкові декларації з плати за землю за відповідні періоди та інформацію компютерних баз даних АІС «Податковий блок».
Враховуючи наведені положення ПК України, у суду відсутні підстави вважати, що дії Криворізької південної ОДПІ щодо проведення камеральної перевірки податкової звітності ДП «Криворізька теплоцентраль» по платі за землю за 2014 р. та 2015 р були неправомірними.
Поряд з цим, судом встановлено, що дії Криворізької південної ОДПІ щодо проведення камеральної перевірки позивачем не оскаржувались, правомірність таких дій не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.
Судом встановлено, що ДП «Криворізька теплоцентраль» не звільнено від сплати податку за землю з юридичних осіб, а тому зобовязане сплачувати податок на землю з юридичних осіб у спосіб та у строки, передбачені законодавством.
Суд критично оцінює посилання представника позивача в судовому засіданні на постанову Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та накладені арешти на все майно та кошти підприємства як на обєктивні підстави звільнення ДП «Криворізька теплоцентраль» від відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобовязання з плати за землю, оскільки податкове законодавство не пов'язує строки сплати зобовязання із даними обставинами та не ставить сплату податку у залежність від зовнішніх факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивачем не доведено обставин, покладених в обґрунтування позовних вимог.
Таким чином, позовні вимог є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Позивачем сплачено суму судового збору 182,70 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору 1827, 00 грн. за подання адміністративного позову майнового характеру. У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, решта судового збору в сумі 1644, 30 грн. підлягає стягненню з позивача.
Керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 26.06.2015 № НОМЕР_1 (форми "Ш"), від 26.06.2015 № НОМЕР_2 (форми "Ш") відмовити повністю.
Стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» на користь Державного бюджету України судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1644, 30 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1