Справа № 817/4/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4/16

16 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб на 12382,50 грн., з яких: 9906,00 грн. - за основним платежем та 2476,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 308633,75 грн., з яких : 242827,00 грн. - за основним платежем та 65806,76 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 234843,00 грн., з яких: 187194,40 грн. - за основним платежем та 47648,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В основу визначення податкових зобов'язань на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень податковим органом покладено дані акта перевірки про те, що позивач, мав статус суб'єкта малого підприємництва та перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єдиного податку, але втратив право застосування спрощеної системи внаслідок здійснення діяльності, що не дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, а також перевищив визначений законодавством граничний обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що зобов'язує зареєструватись платником податку на додану вартість у встановленому порядку.

Таким чином, податковий орган визначив позивачу суму єдиного податку за ставкою, що застосовується до оподаткування доходу від виду діяльності, що не дає права застосувати спрощену систему оподаткування, нарахував податкове зобов'язання з податку на додану вартість, виходячи з суми отриманого доходу від здійснення операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за період, що перевірявся, та застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції, у тому числі за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість, а також донарахував суму податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за відповідний період та штрафні санкції, у тому числі за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за відповідні періоди та не збереження первинних документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковий орган прийняв неправомірні рішення, оскільки відповідач зареєстрував позивача платником єдиного податку видавши відповідне свідоцтво від 29.05.2012 року, що надає право на здійснення визначених видів діяльності, зокрема за КВЕД-2010 46.71, що передбачає оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібними паливом і подібними продуктами, що включає, у тому числі, оптову торгівлю кам'яним вугіллям, що провадить позивач. Як зазначив позивач, даним свідоцтвом платника єдиного податку податковий орган надав позивачу право провадження відповідного виду діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування. При цьому позивач пояснив, що висновки податкового органу про здійснення позивачем реалізації корисних копалин (кам'яного вугілля) є хибними, оскільки позивач провадить оптову торгівлю кам'яним вугіллям після його первинної переробки, тобто, за твердженням позивача, здійснює торгівлю кам'яним вугіллям як товаром, а не як корисною копалиною. Покликаючись до визначень у статті 14 ПК України позивач наголошує на відмінність у видобуванні та реалізації корисних копалин, яким є кам'яне вугілля, що можуть провадити лише гірничодобувні підприємства у шахтах, та торгівлею кам'яним вугіллям, що власне пройшло первинну переробку корисних копалин, що набуло статусу товару, відтак не є корисною копалиною для визначення критерію надання права оподаткування відповідних операцій єдиним податком. Оскільки позивач купував кам'яне вугілля-товар, що пройшов первинну переробку певних корисних копалин, що, на переконання позивача, не пов'язане із самим добуванням та реалізацією корисних копалин, а право на провадження відповідної діяльності за КВЕД-2010 клас 46.71 визначене виданим податковим органом свідоцтвом платника єдиного податку, позивач не вбачає законних підстав для позбавлення статусу платника єдиного податку та перебування на спрощеній системі оподаткування, а відтак вважає висновки контролюючого орану помилковими, а нарахування податкових зобов'язань позбавлене законних підстав. Тому вважає висновки податкового органу надуманими і такими, що не відповідають законодавству.

У ході судового розгляду представники позивача позовні вимоги підтримали стверджуючи про здійснення позивачем підприємницької діяльності з реалізації кам'яного вугілля, яке втратило статус корисних копалин у зв'язку із первинною переробкою шахтою, та набуло статусу продукції (товару), а також про здійснення відповідної діяльності позивачем на законних підставах враховуючи відповідну реєстрацію у встановленому порядку платником єдиного податку.

Відповідач вважає позов необгрунтованим, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що в результаті проведеної перевірки позивача податковим органом виявлено у грудні місяці 2012 року факт реалізації позивачем вугілля кам'яного, що не дає права в силу ст. 291 ПК України перебування на спрощеній системі оподаткування одержаних доходів від такої діяльності. Крім того, за виявленням факту перевищення загальної суми від здійснення операцій з постачання понад 300000 грн., податковим органом підставно зроблено висновок про зобов'язання позивача зареєструватися у встановленому порядку платником податку на додану вартість із відповідними зобов'язаннями щодо сплати податку та подання податкової звітності до контролюючого органу. На підставі виявленого податковим органом правомірно зроблено висновок про зобов'язання позивача у встановленому порядку перейти до загальної системи оподаткування, що не було дотримано позивачем, внаслідок чого у контролюючого органу були підстави для нарахування позивачу податку на додану вартість за оподатковуваними операціями, визначення податку на доходи фізичних осіб, а також застосування штрафних санкцій у встановлених розмірах як за визначеними відповідачем податковими зобов'язаннями, так із за неподання податкових декларацій та незабезпечення зберігання первинних документів. При цьому відповідачем проведено донарахування позивачу єдиного податку за доходом від проведеної операції реалізації кам'яного вугілля, що не дозволяє оподаткування єдиним податком за встановленою ставкою. Відповідно викладеному відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував із вказаних підстав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

На письмові заперечення відповідача позивач подав суду письмові пояснення, відповідно до яких спираючись на визначення у статті 14 ПК України зазначив, що природні мінеральні утворення органічного та неорганічного характеру є корисними копалинами лише у випадку їх знаходження у надрах, відтак, видобуток, облік та реалізацію корисних копалин можуть здійснювати лише гірничодобувні підприємства. Як зазначив позивач, пунктом 263.9 ст. 263 ПК України визначено, що вугілля кам'яне відноситься до корисних копалин, та встановлено ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Як переконаний позивач, за змістом вказаного пункту кам'яне вугілля є корисною копалиною лише при його видобутку та реалізації після первинної переробки (збагачення) гірничорудним підприємством. При цьому позивач вказує, що видобування корисних копалин, а саме вугілля кам'яного відбувається шахтним шляхом, а центральні збагачувальні фабрики переробляють, збагачують корисну копалину, поділяють її на фракції та асортименти, крім того видаляючи склад золи та вологи в сторону зменшення, а вуглецю - в сторону збільшення. Таким чином, за твердженнями позивача, за результатом вже такої переробки корисної копалини - вугілля кам'яного як сировини отримується та в подальшому реалізовується, зокрема вугілля як паливо, яке має свої технічні характеристики та хімічні показники (склад сірки, вологи, золи, теплоти горіння). Тому позивач переконаний, що таке вугілля не може вважатися корисною копалиною, а виступає як товар чи продукція для реалізації.

Як зазначив позивач та підтримано у суді його представниками, в переліку видів господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у свідоцтві про реєстрацію платника єдиного податку зазначений вид діяльності класу 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами», що відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» включає в себе: оптову торгівлю паливом, мастильними матеріалами, оливами; деревним вугіллям, кам'яним вугіллям, коксом, паливною деревиною, нафталіном, сирою нафтою, дизельним паливом, бензином, пальним, пічним паливом, гасом, скрапленим нафтовим газом, бутаном і пропаном, мастильними матеріалами, очищеними нафтопродуктами. Тому позивач стверджує, в у даному переліку перерахована продукція вже після первинної обробки певних корисних копалин, та ніяким чином не стосується реалізації самих корисних копалин. Відтак, позивач переконаний, що здійснював придбання та продаж кам'яного вугілля як товару, а не його видобуток та реалізацію, як корисної копалини, тому висновок органу оподаткування про те, що позивач не має права застосовувати спрощену систему оподаткування, є помилковим. При цьому позивач додатково зазначив, що зареєструвавши позивача платником єдиного податку із видачею відповідного свідоцтва у тому числі по класу згідно КВЕД-2010 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами» та не знайшовши підстав для відмови у реєстрації платником єдиного податку згідно положень п.299.6 ст.299 ПК України, відповідач фактично надав позивачу право на провадження оптової торгівлі кам'яним вугіллям із перебуванням на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, як самозайнята особа, зареєстрована Здолбунівським районним управлінням юстиції у Рівненській області 21.06.2008 року (номер виписки з ЄДР 298766, код основного виду економічної діяльності 46.71 - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами); з 28.05.2008 року перебуває на обліку у податковому органі за №8978.

За обставинами справи, у період з 01.04.2012 року по 31.07.2015 року позивач оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності здійснював на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для платників єдиного податку 3 групи шляхом здійснення авансових платежів до бюджету.

Як вбачається зі свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 29.05.2012 року ОСОБА_4 з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування зі ставкою єдиного податку 5% група 3 за видами діяльності: 46 Оптова торгівля: 46.63; 46.71; 46.90; 46.73.

Протягом вказаного періоду ОСОБА_4 не була зареєстрована як платник податку на додану вартість.

31.07.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, номер прийняття рішення 0002171

З 31.07.2015 року по 03.08.2015 року на підставі наказу від 31.07.2015 року №220 та згідно направлення від 31.07.2015 року №109 посадовою особою Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.07.2015 p., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 р. по 31.07.2015 p., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.07.2015 року.

Як відображено у акті перевірки та не заперечувалось позивачем, основним видом діяльності позивача протягом перевірямого періоду була оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом та подібними продуктами (код ВЕД 46.71).

За результатом перевірки встановлено, що у ІV кварталі 2012 року, а саме 13.12.2012 року, позивач реалізувала кам'яне вугілля у кількості 127 тон згідно накладної №27 для КЗ Володимирецька ЦРЛ на загальну суму 99060,00 грн. У зв'язку чим відповідачем на підставі п.291.5 ст.291 ПК України, у редакції на момент вчинення операції, зроблено висновок про відсутність підстав для перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, внаслідок чого встановлено заниження суми чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності на загальну суму 1144562,40 грн.: в.т.ч.: 2013 рік на 258324,00 грн.; 2014 рік 551908,40 грн.; 2015 рік 334330,00 грн., та виявлено факт неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 рік (по терміну подачі до 09.02.2014 року) та за 2014 рік (по терміну подачі до 09.02.2015 року).

Також, враховуючи здійснення позивачем 13.12.2012 року реалізації кам'яного вугілля на загальну суму 99060,00 грн., у ході перевірки контролюючим органом зроблено висновок про здійснення позивачем діяльності, що не дає в силу п.291.5 ст.291 ПК України права на перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку з чим перевіряючим застосовано норму абз.4 п.293.4 ст.293 ПК України (у редакції на момент проведення операції), за якою оподаткування доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, що не дають права застосовувати спрощену системі оподаткування, здійснюється за ставкою 15 відсотків, та визначено суму єдиного податку за отриманим доходом у сумі 14859,00 грн, в той час як позивач здійснила нарахування у сумі 4953,00 грн, що призвело до заниження суми єдиного податку за ІV квартал 2012 року.

Крім того, перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2012 року загальна сума розрахунків становить 503745 гривень, що перевищує 300000 гривень - визначену у п.181.1 ст. 181 ПК України суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Таким чином, у ході перевірки було встановлено, що позивач після досягнення вказаної межі починаючи з 01.01.2013 року не зареєструвався як платник податку на додану вартість, не подавав до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість за лютий-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-липень 2015 року, та не здійснював відповідний облік.

Таким чином, за наслідками перевірки (акт від 10.08.2015 року №378/17-) податковим органом встановлено, що позивачем допущено порушення, зокрема: п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового Кодексу України в частині не подання податкових декларацій з ПДВ за лютий - грудень 2013 p., січень - грудень 2014 р. та січень - липень 2015 р., а також п.181.1 ст.181 , п.183.2 п.183.10 ст.183 , п.201.14. ст.201, п.203.1 ст.203 п.п.195.1.3 п.195.1 ст.195 ПК України, в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 242827,00 грн., в т.ч. за 2013 р. на 55016,00 грн., 2014р. - 120946,00 грн., 2015 p.- 66866,00 грн.; абз.4 п.293.4 ст.293 ПК України, в результаті чого донараховано єдиного податку за VI квартал 2012 р. в сумі 9906,00 грн.; пп.16.1.2 п. 16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 та п.177.10 ст.177 ПК України; п.п.49.18.5, п.49.18, ст.49 розд.2 ПК України в частині неподання податкових декларацій про стан і доходи за 2013 p., 2014 р.; п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 187194,40 грн., в т. ч. за 2013 р. - 41162,28 грн., 2014 р. - 90901,23 грн., 2015 р. - 55130,90 гривень.

За результатами перевірки Здолбунівською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб на 12382,50 грн., з яких: 9906,00 грн. - за основним платежем та 2476,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 308633,75 грн., з яких : 242827,00 грн. - за основним платежем та 65806,76 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 234843,00 грн., з яких: 187194,40 грн. - за основним платежем та 47648,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до вищестоящих податкових органів у порядку адміністративного оскарження, однак за результатами розгляду скарг податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу за результатом розгляду скарг позивача, а також вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив спірні податкові повідомлення-рішення до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 291.2 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Пунктом 292.6 ст.292 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Згідно п.292.14. ст.292 ПК України визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб'єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до пп.293.3.1. п.293.3 ст.293 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для третьої, зокрема, групи платників єдиного податку ставка єдиного податку встановлюється у відсотках до доходу на рівні 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку. При цьому, у відповідності до п.293.4 ст.293 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) ставка єдиного податку для платників єдиного податку, зокрема третьої групи, встановлюється у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.

У відповідності до п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Статтею 1 Гірничого закону України визначено, що корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.

Згідно з пп. 14.1.91 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) корисні копалини - природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.

Отже, у відповідності до вказаних норм ПК України, спрощена оподаткування не дозволяє здійснювати реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Пунктом 3.10 глави 3 Класифікатору корисних копалин ДК 008:2007, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №357 від 12.12.2007 року, визначено, що корисні копалини - це природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, на поверхні землі, у джерелах вод і газів, на дні водоймищ, придатні для промислового використання. Корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин державного та місцевого значення визначає Кабінет Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до пункту 3.18 глави 3 зазначеного Класифікатору, до твердих горючих корисних копалин відносяться скупчення в осадових породах метаморфізованих змертвілих рослин (вугілля) або змертвілих і неповністю розкладених болотних рослин під впливом біохімічних процесів за умов підвищеної вологості і нестачі кисню (торф).

Главою 5 встановлений класифікатор корисних копалин, де кам'яному вугіллю встановлений код об'єкта класифікації 13 003 000, а антрациту - 13 001 000.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 затверджено «Перелік корисних копалин загальнодержавного значення» та «Перелік корисних копалин місцевого значення», відповідно до яких, до корисних копалин загальнодержавного значення відноситься також, серед іншого, кам'яне вугілля та антрацит.

Таким чином, в даному випадку норми податкового законодавства не дозволяють здійснювати торгівлю кам'яним вугіллям, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10.11.2015р. по справі №808/3510/14.

Покликання позивача на те, що позивач не здійснювала діяльність щодо торгівлі кам'яним вугіллям як корисною копалиною, а лише як товаром, суд оцінює критично позаяк у відповідності до положень ПК України корисні копалини можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання як безпосередньо так і після їх первинної переробки, на що спирається у власних доводах позивач, що у результаті відповідної їх первинної обробки не позбавляє їх якостей та втрат властивостей корисних копалин як таких, відтак такі висновки позивача суд вважає необгрунтованим та надуманими.

За обставинами справи, позивач у грудні 2012 року реалізувала вугілля кам'яне у кількості 127 тон для КЗ Володимирецька ЦРЛ згідно накладної від 13.12.2012 року №27 на загальну суму 99060,00 грн. Враховуючи те, що даний дохід отриманий позивачем від здійснення торгівлі кам'яним вугіллям, що не підлягає оподаткуванню єдиним податком на умовах спрощеної системи оподаткування, суд погоджується із застосуванням відповідачем до оподаткування такого доходу ставки у 15 відсотків, відтак відповідач правомірно донарахував позивачу суму єдиного податку у розмірі 9906,00 грн. (14859,00 грн. (визначено відповідачем за ставкою 15%) - 4953,00 грн. (визначено позивачем за ставкою 5%)).

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України визначення контролюючим органом самостійно суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, суд визнає правомірним застосування до позивача штрафу у розмірі 2476,50 грн., що дорівнює 25% визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання за єдиним податком (9906,00 грн. х 25%).

Підпунктом 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Таким чином, отримавши 18.12.2012 року (дата надходження коштів на розрахунковий рахунок) дохід від реалізації вугілля кам'яного позивач зобов'язаний був змінити систему оподаткування з 01.01.2013 року на загальну систему оподаткування. Це означає, що з 18.12.2012 року позивач втратив право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, та з 12.12.2012 року до нього мають застосовуватись загальні положення податкового законодавства, у тому числі й щодо сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, визначення звітних податкових періодів, додержання вимог законодавства щодо реєстрації в якості платника податку на додану вартість, подання податкової звітності тощо.

За обставинами справи у ході перевірки податковим органом встановлено, що загальна сума розрахунків по операціям позивача протягом 2012 року становила 503745 грн., з приводу чого позивач заперечень не виказав.

Пунктом 181.1 ст.181 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до п.183.2. ст.183 ПК України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Оскільки обсяг операцій позивача за 12 календарних місяців 2012 року перевищив суму, визначену у п.181.1 ст.181 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (300000,00 грн.) та враховуючи втрату з 01.01.2013 року позивачем права перебувати на спрощеній системі оподаткування, то згідно з положеннями п.183.1, п.183.2. ст.183 ПК України позивач зобов'язаний був надати до податкового органу за місцем проживання реєстраційну заяву не пізніше 10.02.2013 року.

Таким чином, враховуючи терміни подання заяви на реєстрацію платником податку на додану вартість, починаючи з 10.02.2013 року всі суми, отримані позивачем за операціями з постачання товарів/послуг підлягали оподаткуванню податком на додану вартість.

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є постачання товарів/послуг, місце постачання яких знаходиться на митній території України.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку (пункт а); або дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт б).

На підставі п.188.1 ст.188 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п.194.1 ст.194 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Пунктом ст.201 ПК України визначено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Так, позивачем за період, що підлягав перевірці, отримано дохід у сумі 1214137,00 грн., а саме: за 2013 рік - 275078,00 грн.; за 2014 рік - 604729,00 грн.; за 2015 рік - 334330,00 грн. Внаслідок чого відповідачем встановлено заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість на суму 242827,00 грн., а саме: за 2013 рік на 55016,00 грн.; за 2014 рік на 120946,00 грн.; за 2015 рік на 66866,00 грн.

Крім того, у ході перевірки було виявлено, що податкові декларації з податку на додану вартість за лютий - грудень 2013 року, січень - грудень 2014 року та січень - липень 2015 року позивач до контролюючого органу не подавав.

Відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 120.1 ст.120 ПК України визначено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України визначення контролюючим органом самостійно суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, суд погоджується з висновками податкового органу про нарахування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість на загальну суму 65806,75 грн., а саме:

у розмірі 25% суми визначеного податковим органом зобов'язання по податку на додану вартість за лютий-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року і січень-липень 2015 року (242827,00 грн. х 25% = 60706,75 грн.);

за неподання декларацій з податку на додану вартість за лютий - грудень 2013 року, січень - грудень 2014 року та січень - липень 2015 року (30 міс.) в сумі 5100,00 грн.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про правомірність донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 242827,00 грн. за період лютий 2012 року - липень 2015 року, та штрафної санкції у сумі 65806,75 грн.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю регулюється положеннями розділу IV ПК України.

Пунктом 177.1 ст.177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

Відповідно до результатів перевірки встановлено, що чистий дохід позивача за 2013 рік становив 258324,00 грн.; за 2014 рік - 551908,40 грн.; за 2015 рік 334330,00 грн.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Відповідно до викладеного, донарахована сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у 2013 році становить - 41162,28 грн.; у 2014 році - 90901,23 грн.; у 2015 році - 55130,90 грн., що у загальній сумі дорівнює 187194,40 грн.

Таким чином, на підставі п.123.1 ст.123 ПК України відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію по податку з доходів фізичних - суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 46798,60 грн. в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов'язання за 2013 - 2015 роки (187194,40 грн. * 25% = 46798,60 грн.).

Згідно пп.49.18.5 ст.49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Проте, як свідчать обставини справи, позивач не подав до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік (по терміну подачі до 09.02.2014 року) та за 2014 рік (по терміну подачі до 09.02.2015 року).

Таким чином, згідно п.120.1 статті 120 ПК України штрафна (фінансова) санкція за неподання декларацій про доходи, отримані за 2013 рік та за 2014 рік складає суму 340,00 грн. (170,00 грн. х 2 = 340,00 грн.).

Також, п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до вищевикладеного суд погоджується з обґрунтованістю висновків відповідача щодо визначення податкових зобов'язань позивачу по податку на доходи фізичних осіб за 2013, 2014, 2015 роки, достатністю підстав, передбачених законодавством, в тому числі чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та правомірністю застосування штрафних (фінансових) санкцій у визначених відповідачем розмірах.

Таким чином, суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що податковий орган, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 18.09.2015 року №, №, № діяв у межах повноважень і у спосіб, визначений законом, правильно визначив об'єкт оподаткування, базу й ставку податку, вірно визначив позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, донарахував податкове зобов'язання за єдиними податком та застосував штрафні (фінансові) санкції за невиконання податкових зобов'язань та неподання податкової звітності.

За наведених обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.