Справа № 524/10391/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 р.Справа № 524/10391/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2016р. по справі №524/10391/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці

про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії;

- зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області здійснити розрахунок та виплату позивачу, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, а саме: яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.12.2009 року у справі №2-а-2221/2009, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03.09.2010 року (справа №22ц-9673/2010), за період з 01.07.2009 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.07.2009 року по день фактичної виплати пенсії; яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.08.2012 року у справі №1601/6874/2012, №2а/1601/1022/2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року (справа №2а/1601/1022/2012), за період з 01.01.2012 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.01.2012 року по день фактичної виплати пенсії; яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.07.2013 року у справі №1601/6874/2012, з врахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 року (справа №1601/2а-6874/12), за період з 01.01.2012 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.01.2012 року по день фактичної виплати пенсії.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили та виконати постанову суду негайно у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2016 року задоволено клопотання Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці та залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2016 року, що перешкоджає подальшому провадженню по справі, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що залишаючи без розгляду адміністративний позов суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про пропуск позивачем встановленого законом строку на звернення до суду. Зазначив, що оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався лише в грудні 2015 року, після одержання протиправної, на думку позивача, відповіді, викладеної в листі відповідача № 349/М-10 від 21.12.2015р., яким було відмовлено позивачу в проведенні виплат компенсації втрати доходів через те, що на суми пенсії, які були нараховані та сплачені на підставі судових рішень, компенсація втрати частини доходів не нараховувалась та не сплачувалась, то позивачем не пропущено встановлений законом строк звернення до суду із даними вимогами.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 10.12.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці із заявою, в якій просив повідомити, чи було проведено нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, а саме:

- яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22.12.2009 року у справі №2-а-2221/2009, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03.09.2010 року (справа №22ц-9673/2010), за період з 01.07.2009 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.07.2009 року по день фактичної виплати пенсії;

- яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.08.2012 року у справі №1601/6874/2012, №2а/1601/1022/2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року (справа №2а/1601/1022/2012), за період з 01.01.2012 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.01.2012 року по день фактичної виплати пенсії;

- яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08.07.2013 року у справі №1601/6874/2012, з врахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 року (справа №1601/2а-6874/12), за період з 01.01.2012 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.01.2012 року по день фактичної виплати пенсії.

Листом від 21.12.2015 року № 349/М-10 Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці повідомило позивача про здійснення доплати пенсії в розмірі, встановленому судовими рішеннями, а саме: на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.12.2009 року у справі №2-а-2221/2009 перерахунок пенсії позивачеві не здійснювався, оскільки рішення суду стосувалося лише включення в електронну базу даних про скоригованого середньомісячного заробітку та не зобов'язувало відповідача здійснити саме перерахунок пенсії, отже ніяких грошових нарахувань на його виконання не проводилось; на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.08.2012 року у справі №1601/6874/2012 відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2012р., виплату здійснено в травні 2013 року в розмірі 11146,62 грн.; на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.07.2013 року у справі №1601/6874/2012 відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2012р., виплату здійснено в грудні 2013 року в розмірі 118111,80 грн. (а.с. 9-10).

Не погоджуючись із правомірністю вказаних дій, позивач 29.12.2015 року звернувся до суду із даним позовом.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем без поважних причин пропущено встановлений законодавством процесуальний строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.12.2009 року у справі №2-а-2221/2009, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03.09.2010 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ України Автозаводського району в м. Кременчуці Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку з 01.07.2009 року його щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12, тобто відмови включення в електронну базу даних скоригованого середньомісячного заробітку в сумі 0,15155 грн., на підставі поданої ним 22.06.2009 року відповідної заяви та доданої до неї довідки Іванківської районної спілки споживчих товариств Київської області від 12.06.2009 року № 51, про його заробіток в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в 1986 році.

Скасовано рішення колегіального органу з призначення пенсії позивачу Пенсійного Фонду України Автозаводського районного в м. Кременчук Полтавської області від 19.08.2009 року № 13 та зобов'язано УПФ України Автозаводського районного в м. Кременчуці Полтавської області внести в електронну базу даних скоригований середньомісячний заробіток в сумі 0,15155 грн., для обчислення з 01.07.2009 року його щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12, визначеному згідно чинного законодавства по довідці Іванківської районної спілки споживчих товариств Київської області від 12.06.2009 року № 51, про його заробітну плату, одержану ним, за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС за 5 днів травня 1986 року, в сумі 648,40 руб.

Постанова набрала законної сили 03.09.2010 року.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.08.2012 року у справі №1601/6874/2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФ України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання дій неправомірними, покладення зобов'язання щодо нарахування та виплати з 01 січня 2012 року щомісячної основної державної пенсії по інвалідності відповідно до п.п.4 п.3 та п.9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення моральної шкоди.

Визнано неправомірними дії УПФ України в м. Кременчуці Полтавської області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті з 01.01.2012 року щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до вимог п.п.4 п.3 та п.9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року за № 1210, за матеріалами пенсійної справи, на підставі довідки № 51 від 12.06.2009 року, про заробітну плату, одержану ним за роботу в 1986 році в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, яка видана Іванківською районною спілкою споживчих товариств Київської області на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.05.2009 року.

Зобов'язано УПФ України в м. Кременчуці Полтавської обл. починаючи з 01.01.2012 року здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до вимог п.п. 4) п. 3 та п.9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року за № 1210 за матеріалами пенсійної справи, на підставі довідки № 51 від 12.06.2009 року, про заробітну плату, одержану ним за роботу в 1986 році в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, яка видана Іванківською районною спілкою споживчих товариств Київської області на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.05.2009 року та виплатити недоотриману суму пенсії з врахуванням проведених виплат.

Постанова набрала законної сили 16.10.2012 року

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вказаного судового рішення відповідач здійснив нарахування пенсії позивачеві, яка була виплачена у травні 2013 року на суму 11146,62 грн. за період з 01.01.2012 року по 30.05.2013 року.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.07.2013 року у справі №1601/6874/2012, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, починаючи з 01 січня 2012 року здійснити позивачу перерахунок та виплату його щомісячної державної пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії та інших доплат до пенсії) в максимальному розмірі (на момент виплат не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених Державним бюджетом України на відповідний рік для осіб, які втратили працездатність), при цьому враховуючи при розрахунку його щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків з 01.01.2012 року фактичну суму одержаної ним заробітної плати за роботу в зоні відчуження із якої визначається пенсія в розмірі 648 крб. 00 коп., а не лише підсумкову суму в розмірі 187 крб. 20 коп. (0,00187 грн.) доплат за роботу в надурочний час та за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці про його заробіток від 12.06.2009 року №51 та виплатити йому недоотриману суму пенсії за цей період з врахуванням проведених виплат на виконання в повному обсязі: постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2012 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2013 року.

Постанова суду набрала законної сили.

Колегія суддів зазначає, що отримуючи відповідні виплати на виконання рішень суду у травні та грудні 2013 року позивач мав можливість дізнатися про порушені права та звернутися до суду за їх захистом.

Разом з тим, із вищезазначеним позовом позивач звернувся до суду лише 29.12.2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що звертаючись із вказаним позовом, позивач пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Однак позивачем не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що про порушення своїх прав він дізнався лише після отримання листа Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці від 21.12.2015 року №349/М-10, колегія суддів не вважає поважними, оскільки позивач не був позбавлена можливості звернутися з заявою про проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області раніше, ніж 10.12.2015р.

Між тим, на думку колегії суддів, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Будь-яких інших доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача поважних пропуску строку звернення до суду, та як насідок правомірності залишення без розгляду адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, в порушення вищезазначених вимог, не було надано належних та допустимих доказів, в підтвердження факту поважності пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2016р. по справі №524/10391/15-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2016р. по справі № 524/10391/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 18.03.2016 р.