Справа № 815/731/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/731/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Сервіс» до Одеської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТБ Сервіс» (надалі по тексту - позивач або ТОВ «ТБ Сервіс») звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (надалі по тексту - відповідач або Одеська митниця ДФС), в якому просить суд скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.12.2015 року ТОВ «ТБ Сервіс» було подано до Одеської митниці ДФС, м/п «Іллічівськ» митну декларацію № 500040001/2015/015066 для оформлення вантажу (посуд столовий виготовлений з кам'яної кераміки торгівельної марки - «Silva»: Чашка арт. 1000 у кількості 327600 шт. Країна виробництва - CN (Китай). Виробник: ANHUI LIGHT INDUSTRIES INTERNATIONAL СО., LTD), за кодом УКТ ЗЕД , який був поставлений за «прямим» контрактом. 17.12.2015 року державним інспектором ВМО № 1 м/п «Іллічівськ» Литовським Р.Б. було складено повідомлення від митниці декларанту ТОВ «ТБ Сервіс» № 202812, стосовно оформлення митної декларації № 500040001/2015/015066 від 17.12.2015 року. Згідно отриманого повідомлення інспектором було зазначено, що за результатами візуальної перевірки, передбаченої ст. 337 Митного кодексу України, в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності. Декларантом було складено звернення від 18.12.2015 року за вих. № 500/2015, отримане Одеською митницею ДФС 18.12.2015 року за № 9786/10-29, з поясненнями стосовно виявлених нібито розбіжностей, а також проханням надання відповіді на ряд запитань які б могли прояснити, що саме вважає за необхідне отримати посадова особа митниці для митного оформлення вантажу. Того ж дня 18.12.2015 року декларантом було отримано відповідь від державного інспектору ВМО № 1 м/п Іллічівськ Литовського Р.Б. яка не містила в собі жодної відповіді на запитання декларанта, а лише вказувала на необхідність надання додаткових документів при цьому не надаючи жодних пояснень які саме документи бажає отримати інспектор та які данні вважає за необхідне додатково підтвердити. Також інспектор не звернув жодної уваги на надані декларантом пояснення. 23.12.2015 року інспектором ВМО № 1 м/п «Іллічівськ» Манн І.П. було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2. При цьому картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 була прийнята 24.12.2015 року тобто наступного дня після прийняття рішення про коригування митної вартості. Згідно прийнятого рішення інспектором митниці була визначена митна вартість товарів за 6-м резервним методом та збільшена митна вартість товарів з 0.542 дол. США /кг (визначеної декларантом на підстав першого методу) до 1.92 дол. США/кг. Не погодившись з висновками відповідача про наявність розбіжностей в поданих позивачем для митного оформлення документах, вважаючи рішення про коригування заявленої митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, такими що не ґрунтуються на вимогах митного законодавства та підлягаючими скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти адміністративного позову, які в цілому обґрунтовані тим, що для підтвердження заявленої митної вартості товарів до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією № 500040001/2015/016066 від 17.12.2015 року декларантом ТОВ «ТБ Сервіс» подані зовнішньоекономічна угода від 15.11.2014 року № 14АМ53, інвойс від 30.09.2015 року № 15АМ53Т033, прас-лист від 30.09.2015 року № 15АМ53Т0033/01, митна декларація країни відправлення від 22.10.2015 року № 81692484 та інші документи. Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією № 500040001/2015/015066 від 17.12.2015 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв'язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Декларант 23.12.2015 року надіслав до митниці електронне повідомлення від 23.12.2015 року № 520/2015 про неможливість подання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. У зв'язку із ненаданням декларантом витребуваних документів митний орган при наявності встановлених автоматизованою системою ризиків видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняв рішення про коригування митної вартості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару 17.12.2015 року декларантом ТОВ «ТБ Сервіс» було подано до Одеської митниці ДФС, м/п «Іллічівськ» митну декларацію № 500040001/2015/015066 для оформлення вантажу (посуд столовий виготовлений з кам'яної кераміки торгівельної марки - «Silva»: Чашка арт. 1000 у кількості 327600 шт. Країна виробництва - CN (Китай), виробник: ANHUI LIGHT INDUSTRIES INTERNATIONAL СО., LTD), за кодом УКТ ЗЕД , який був поставлений за «прямим» контрактом та інші необхідні для митного оформлення документи.

Митна вартість товару відповідно до ст. 266 Митного кодексу України визначена за першим методом: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в розмірі 47829,60 доларів США (а.с. 170 том 1).

До митного оформлення для підтвердження митної вартості декларантом разом з митною декларацією № 500040001/2015/016066 від 17.12.2015 року були подані зовнішньоекономічна угода від 15.11.2014 року № 14АМ53, інвойс від 30.09.2015 року № 15АМ53Т033, прас-лист від 30.09.2015 року № 15АМ53Т0033/01, митна декларація країни відправлення від 22.10.2015 року № 81692484 та інші документи.

Здійснюючи контроль за правильністю визначення митної вартості задекларованого товару, 17.12.2015 року державним інспектором ВМО № 1 м/п «Іллічівськ» відділу митного оформлення митного посту «Одеса-порт» було складено повідомлення № 202812, яким декларанта позивача повідомлено про виявлення розбіжностей у поданих документах та зобов'язано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів тертім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації виробника товару. Додатково зазначено декларанту згідно ст. 53 Митного кодексу України, про можливість власним бажанням подати інші додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с. 29 том 1).

Декларантом ТОВ «ТБ Сервіс» було складено звернення від 18.12.2015 року за вих. № 500/2015, отримане Одеською митницею ДФС 18.12.2015 року за № 9786/10-29, з поясненнями стосовно виявлених нібито розбіжностей, а також проханням надання відповіді на ряд запитань які б могли прояснити, що саме вважає за необхідне отримати посадова особа митниці для митного оформлення вантажу (а.с. 25-28 том 1).

Того ж дня 18.12.2015 року декларантом було отримано відповідь від державного інспектора ВМО № 1 м/п Іллічівськ, яка не містила в собі відповіді на запитання декларанта, а лише вказувала на необхідність надання додаткових документів, при цьому, у вказаному листі не було уточнено які саме документи бажає отримати інспектор та які данні вважає за необхідне додатково підтвердити (а.с. 29 том 1).

Декларантом ТОВ «ТБ Сервіс» 23.12.2015 року за вих. № 520/2015 на адресу ВМО № 1 м/п «Іллічівськ» та Одеської митниці ДФС було направлено лист, в якому позивач виклав вищезазначені обставини та повідомив, що вважає наданий пакет документів, який зазначений у 44 графі митної декларації № 500040001/2015/016066 від 17.12.2015 року достатнім для здійснення митного оформлення вантажу, також позивач додатково надав лінійний коносамент № HLCUTA від 25.10.2015 року, номер якого зазначений у експортній декларації відправника 816922482 від 22.10.2015 року та каталог № б/н від 30.09.2015 року (а.с. 30 том 1).

Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року, яким визначено вартість за одиницю товару у розмірі 1,9200 дол. США, загальна сума товару визначена у 171792,00 дол. США. При визначенні митної вартості товарів митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості №6 (а.с. 16-17 том 1).

24.12.2015 року Одеською митницею ДФС складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 (а.с. 18-20 том 1).

Декларантом ТОВ «ТБ Сервіс» 03.02.2016 року подано електронну митну декларацію № 500040001/2016/000641, заповнену з урахуванням вимог рішення про коригування заявленої митної вартості товару №500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року, з забезпеченням сплати митних платежів фінансовою гарантією та товар позивача було випущено у вільний обіг (а.с. 23 том 1).

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України (надалі по тексту - МК України) в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв'язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Аналіз вказаних норм свідчить, що у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані надати додатковий перелік документів. При цьому витребовування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року, за результатами аналізу поданих позивачем до митного оформлення документів митним органом виявлено розбіжності, а саме: вага брутто зазначена у коносаменті та МД країни відправлення, на 10675 кг. менша за вагу брутто, зазначену у пакувальному листі; у преамбулі угоди відсутня інформація щодо особи нерезидента, від імені якого її укладено, що протирічить п.п. 1.2 «Преамбула» п. 1 «Положення про форму зовнішньоекономічних договорів» затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції від 06.09.2001 року № 201; в угоді поряд з печатками та підписами не зазначено осіб від імені яких її укладено; сума передплати вказана у інвойсі та платіжному дорученні від 10.11.2015 року № 3182 складає 84,76 % від суми інвойсу, але п. 5.1.3 угоди не регламентовано яку саме частину суми інвойсу має бути передплачено; у інвойсі зазначено саме передплату, яку згідно платіжного доручення 3182 здійснено 10.11.2015 року, в той час як право власності на товар, згідно умов поставки FOB OINGDAO, покупець набув вже 25.10.2015 року згідно коносаменту; сума у рахунку від 23.11.2015 року № ЕХ12140107 про надання послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги від 12.09.2015 року № 02120915 та довідці експедитора ТОВ «АП Компані» відрізняється від суми, зазначеної у платіжному дорученні від 27.11.2015 року № 3202; за результатами проведення митного огляду встановлено, що у контейнерах: CAXU9342728 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-A. HLBU1091144 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-B. TEMU7885348 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-C. Чашки виду BROWN MUG-A, BROWN MUG-B, BROWN MUG-C відрізняються одна від одної зовнішнім виглядом та дизайном. Виявлена під час митного огляду інформація щодо опису товарів не відповідає інформації про товари, що міститься у: МД країни відправлення, інвойсі, прайс - листі, пакувальному листі, висновку експерта щодо вартості товару від 16.12.2015 року №20-73/12-2015 (а.с. 16-17 том 1).

Щодо вищезазначених виявлених розбіжностей, в поданих разом з декларацією документах позивача, суд зазначає наступне.

Так інспектор зазначив, що вага брутто зазначена у коносаменті та МД країни відправлення, на 10675 кг. менша за вагу брутто, зазначену у пакувальному листі. Разом з тим, інспектор не звернув уваги на наданий, серед інших документів позивачем, акт від 14.12.2015 року про невідповідність товарів відомостям, зазначених у потрібній для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки, який відображає в собі виявлену різницю у вазі зазначену у документах, що свідчить про те, що декларант не приховує зазначені показники та зазначає про це в митній декларації (а.с. 47-48 том 1).

Відносно тверджень відповідача щодо відсутності у преамбулі угоди інформації щодо особи нерезидента, від імені якого її укладено, суд зазначає, що протирічить п.п. 1.2 «Преамбула» п. 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів, затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції від 06.09.2001 року № 201, суд зазначає, що інспектор посилаючись на вказаний нормативний акт не зазначає, що саме на його думку, є «преамбулою» у контракті. При цьому, слід зазначити, що наданий, серед інших документів, до митного оформлення контракт не містить в собі преамбули як такої, оскільки Преамбула (від лат. рrаеаmbulаrе- «те, що передує» та серендьо-лат. Рrаеаmbulum - «введення») - передмова, вступна частина як правило важливого нормативного акту: конституції, закону, декларації, постанов та інших важливих актів, у якій роз'яснюється предмет, викладаються обставини та мотиви, що були приводом для видання чи укладення цього документу, його цілі й завдання, а також інші дані загального характеру.

Також п. 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів, затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції від 06.09.2001 року № 201 встановлено, що до умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об'єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України. Наданий до митного оформлення Договір містить в собі предмет договору, об'єкт, мету та всі інші умови передбачені чинним законодавством України тобто він є дійсним та відповідає встановленій формі.

Також як зазначив інспектор в оскаржуваному рішенні, в угоді поряд з печатками та підписами не зазначено осіб від імені яких її укладено, що сприймається судом критично, оскільки при визначенні вказаної нібито розбіжності інспектор не вказує порушення якого нормативного акту України допущено при цьому, так само як і не зазначає чим саме передбачено виконання саме вказаної ним форми контракту, та яким нормативним актом передбачена дана вимога інспектора.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 382 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонене законодавством України.

Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов'язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Законом може бути встановлений особливий порядок укладення, виконання і розірвання окремих видів зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у статті 6 визначено, що суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України.

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України № 201 від 06.09.2001 року затверджено Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

У зазначеному нормативному акті зазначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, та спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів,. договорів та інших підстав, які не суперечать Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність». Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, уважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

До умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися, про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об'єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України, відносяться: 1.1 назва, номер договору (контракту), дата та місце його укладення; 1.2 Преамбула; 1.3 предмет договору (контракту); 1.4 кількість та якість товару (обсяги виконання робіт, надання послуг); 1.5 базисні умови поставки товарів (приймання-здавання); 1.6 ціна та загальна вартість договору (контракту); 1.7 умови платежів; 1.8 умови приймання-здавання товару (робіт, послуг); 1.9 упаковка та маркування; 1.10 форс-мажорні обставини; 1.11 санкції та рекламації; 1.12 урегулювання спорів у судовому порядку; 1.13 місцезнаходження (місце проживання), поштові та платіжні реквізити сторін. При цьому зазначаються місцезнаходження (місце проживання), повні поштові та платіжні реквізити (№ рахунку, назва та місцезнаходження банку) контрагентів договору (контракту).

З огляду на перелічені вище норми законодавства України вбачається, що жодна з них не передбачає вимог, щодо обов'язкового зазначення імені особи від якої підписується контракт.

Відносно тверджень відповідача що сума передплати вказана у інвойсі та платіжному дорученні від 10.11.2015 року № 3182 складає 84,76 % від суми інвойсу, але п. 5.1.3 угоди не регламентовано яку саме частину суми інвойсу має бути передплачено, суд зазначає, що пунктом 5.1.3 контракту укладеного між сторонами угоди визначено, що оплата за товари може бути здійснена до їх отримання (передплата), а також допускається відстрочка платежу до 160 календарних днів, згідно інвойсів. Тобто можливість здійснення передплати за товар чітко передбачена контрактом, при цьому жодним з нормативних актів України чи міжнародного законодавства не передбачено необхідності визначення процентного співвідношення передплати та кінцевого платежу за контрактом, що є волевиявленням сторін договору та можливо їх комерційною таємницею.

Також судом критично сприймаються твердження відповідача, що у інвойсі зазначено саме передплату, яку згідно платіжного доручення 3182 здійснено 10.11.2015 року, в той час як право власності на товар, згідно умов поставки FOB OINGDAO, покупець набув вже 25.10.2015 року згідно коносаменту, оскільки, як встановлено судом, до митного оформлення був поданий ордерний коносамент від 25.10.2015 року який як товаросопровідний та товаророзпорядчий документ передбачає видачу вантажу тому хто його пред'явить перевізнику. При цьому можливість його пред'явлення для видачі вантажу виникає у імпортера тільки з моменту доставки відповідного вантажу до порту призначення, тобто вже після перерахунку грошових коштів продавцю товару, в даному випадку до Китаю.

Відносно розбіжності, що сума у рахунку від 23.11.2015 року № ЕХ12140107 про надання послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги від 12.09.2015 року № 02120915 та довідці експедитора ТОВ «АП Компані» відрізняється від суми, зазначеної у платіжному дорученні від 27.11.2015 року № 3202, суд зазначає наступне. Інспектор посилається на наявність довідки експедитора ТОВ «АП Компані», однак довідку про транспортні видатки було складено компанією «Elisen Management LP» яка і була подана, разом із контрактом з відповідним контрагентом, який регламентує обслуговування морського фрахту доставки вантажу ТОВ «ТБ Сервіс». Що стосується здійснення оплати вартості наданих із фрахту послуг нерезиденту України, суд звертає увагу на положення п.п. 141.4.4 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, який визначає оподаткування наданих послуг за ставкою 6 %, у разі не надання нерезидентом документу, що підтверджує статус податкового резиденту України. Резидент України який сплачує надані послуги виступає в якості податкового агенту, утримує відповідний процент та сплачує його до державного бюджету України, що і було зроблено декларантом на виконання вимог зазначеної норми Податкового кодексу України.

Твердження відповідача, що: за результатами проведення митного огляду встановлено, що у контейнерах: CAXU9342728 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-A. HLBU1091144 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-B. TEMU7885348 - знаходяться чашки з надписом на пакуванні: BROWN MUG-C. Чашки виду BROWN MUG-A, BROWN MUG-B, BROWN MUG-C відрізняються одна від одної зовнішнім виглядом та дизайном. Виявлена під час митного огляду інформація щодо опису товарів не відповідає інформації про товари, що міститься у: МД країни відправлення, інвойсі, прайс - листі, пакувальному листі, висновку експерта щодо вартості товару від 16.12.2015 №20-73/12-2015, суд також сприймає критично, оскільки вказуючи на нібито виявлену зазначену «розбіжність» інспектор не звертає уваги на те, що всі вказані товари мають один і той самий артикул визначений заводом виробником, мають один й той сам код номенклатури товару який є одним з основних показників визначення митної вартості товару. Як пояснив, представник позивача, надписи на пакуванні зазначені лише для спрощення орієнтування для декларанта при подальшому використані вантажу у господарській діяльності. Вантаж вироблений з одного матеріалу є тотожним за кодом та номенклатурою.

Судом встановлено, що зазначені вище документи у визначенні основних документів для підтвердження заявленої митної вартості, ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України не передбачені. Крім того, зазначені неточності не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності які не дозволяють встановити вартість товару за зовнішньоекономічним контрактом.

Митний орган має право витребувати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, але це право виникає лише в передбачених законом випадках, а саме: у разі якщо документи, що подаються декларантом містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або неповноту відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зазначені обставини митним органом суду доведені не були.

З урахуванням викладеного, судом не встановлено обґрунтованих підстав у відповідача для витребування додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості.

При цьому, суд зазначає, що неподання документів, витребуваних митницею, не є підставою для відмови в митному оформленні товару, оскільки для прийняття такого рішення митний орган повинен довести, що подані до митного оформлення документи в своїй сукупності не дають можливість здійснити митне оформлення товару за методом, обраним декларантом. У ході розгляду справи такі обставини відповідачем не доведені.

Відповідно до норм чинного законодавства митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, судом встановлено, що митна вартість товару за резервним 6 методом, була визначена на підставі наявної у митного органу інформації щодо митної вартості на товари, митне оформлення яких вже було здійснено, а саме згідно митних декларацій від 15.10.2015 року № 500040001/2015/012246 та від 16.09.2015 року № 100250002/2015/058979), цінова інформація, яких була використана на ідентичний товар митне оформлення якого було здійснено - до суду не представлена.

Митним кодексом України (ч. 4 ст. 319, ст. 337) передбачено проведення митного контролю із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи, проте правовий статус такої автоматизованої системи, порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності, Митним Кодексом України не передбачено. У зв'язку з чим, автоматизована інформаційна система (ЦБД ЄАІС ДМСУ), даними якої оперує митний орган, на час розгляду справи має статус «для службового користування», у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що зазначена база не містить об'єктивних даних, які підтверджуються документально, тому оцінці не підлягають, у зв'язку з чим в якості належного доказу по справі не приймається.

Згідно положень п.п. 4,5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов'язаний вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Наведення у графі 33 Рішення про коригування повинно містити розбіжності або сумніви у достовірності наданої інформації повинні свідчити саме про невірні числові значення складових митної вартості товарів; спрацювання профілів ризиків АСАУР та наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари було оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту. Відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та не мають більшого значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Як наслідок, само лише зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів реквізитів раніше оформленої митної декларації з вищим рівнем митної вартості товару - не може вважатись належним підтвердженням обґрунтованості коригування митної вартості.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України № 826/4003/14 від 11.11.2014 року; № 810/1376/14 від 09.10.2014 року; № 826/716/14 від 14.10.2014 року; № 826/13312/ 13-а від 17.02.2015 року; листі Міндоходів і зборів України № 10441/7/99-99-10-03-01-14 від 07.05.2014 року «Щодо судових спорів стосовно визначення (коригування) митної вартості товарів».

Як встановлено судом, декларантом були подані відповідачу всі необхідні для митного оформлення товару документи, що підтверджують вартість товару за першим методом (за ціною договору), які були визначені у ВМД та надалі у картці відмови, серед яких: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, ВМД та інші. Розбіжності в документах виявлені інспектором, не являються розбіжностями, як встановлено судом вище.

Так, у відповідача відсутні підстави для витребування додаткових документів, оскільки останнім не наведено які саме дані щодо числового значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті відсутні або містять розбіжності.

Частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно з частинами 7, 8 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

У ході розгляду справи відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в достовірності наданої інформації та не дають можливості визначити митну вартість шляхом застосування обраного декларантом основного методу за ціною договору.

Згідно з частиною 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідач не надав доказів наявності обмежень, передбачених частиною 1 статті 58 МК України, які виключають використання основного методу. Такого обмеження у використанні основного методу визначення митної вартості товару, як неподання додаткових документів, Митний кодекс України не передбачає.

Статтею 64 МК України, якою регламентовані умови використання резервного методу, застосованого відповідачем при прийнятті спірного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов'язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Отже, митним органам надано право застосування резервного методу у випадках, коли вони аргументовано вважають, що інші п'ять методів не можуть бути використані та не дозволять об'єктивно та максимально точно встановити вартість оцінюваних товарів.

Між тим, відповідачем, яким визначено митну вартість товару на підставі резервного методу, не надано суду доказів того, що ним до застосування цього методу послідовно застосовувались інші методи визначення митної вартості.

Крім того, судом встановлено, що раніше, а саме 12.03.3015 року позивач вже здійснював митне оформлення товару придбаного за цим самим контрактом, і у того ж контрагента відповідно, про що свідчить ВМД № 500040001/2015/002933 (а.с. 10-11 том 2). Митне оформлення було здійснено за першим методом (графа 43 ВМД) і жодних нарікань чи будь яких розбіжностей у пакеті документів і в самому контракті відповідачем встановлено не було.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявними в справі доказами підтверджується правомірність поданих позивачем документів для визначення митної вартості товарів за основним методом. Натомість відповідачем не надано доказів, які б переконливо свідчили про заниження позивачем митної вартості імпортованих товарів та законність відмови в митному оформленні товару за заявленим методом.

Судом встановлено, що відповідачем були порушені приписи чинного законодавства щодо здійснення контролю правильності визначення митної вартості та застосування методів визначення митної вартості товару.

Оскільки у ході судового розгляду встановлено невідповідність оспорюваного позивачем рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року критеріям, зазначеним у ч.3 ст.2 КАС України, а відповідачем правомірність цього рішення не доведена, суд прийшов до висновку про задоволення позову щодо визнання його протиправним та скасування.

Зважаючи на те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року видана у зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року, яке є протиправним, суд вважає наявними підстави для визнання її протиправною та скасування.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Зважаючи на задоволення позову, суд вважає за необхідне присудити позивачу з державного бюджету здійснені ним судові витрати у сумі 2 756 грн.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Сервіс» до Одеської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410081/2 від 23.12.2015 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС № 500040001/2015/00212 від 24.12.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Сервіс» (код ЄДРПОУ - 37439292) сплачений судовий збір у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 15 березня 2016 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 21 березня 2016 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.