Справа № 826/1005/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

14 березня 2016 року м. Київ № 826/1005/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув клопотання про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1

доГенеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Шокіна В.М.
провизнання протиправним та скасування рішення від 22.01.2016 р., визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Шокіна В.М про протиправним та скасування рішення від 22.01.2016 р., визнання протиправними дій.

Позивачем заявлено клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення Генерального прокурора України Шокіна В.М. від 22.01.2016 р. № 11/1-85 вих. - 16 щодо попередження ОСОБА_1 про вивільнення та заборони відповідачам вчиняти дії спрямовані на звільнення ОСОБА_1 з посади (крім переведення) до набрання постановою суду у справі законної сили.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання позивач вказує на наявність очевидної небезпеки правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, яка полягає у тому, що у випадку вручення позивачу повідомлення про вивільнення через два місяці відповідачі мають змогу звільнити його з 23.03.2016 р. Позивач зазначає, що звільнення позивача унеможливить виконання судового рішення, у разі задоволення позову, в частині позовної вимоги про зобов'язання відповідачів утриматися від звільнення ОСОБА_1 Крім того, позивач посилається на те, що строки розгляду справи можуть затягнутися.

Також, позивач вказує на те, що не переведення позивача на підставі поданих рапортів на інші вакантні посади прокурорів у новостворених відділах, а також те, що йому не було запропоновано інших вакантних посад відповідачами, свідчить про реальну небезпеку порушення прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Позивач також зазначає, що задоволення клопотання про забезпечення позову на час судового розгляду справи не буде фактичним вирішенням справи по суті до постановлення рішення в даній справі. Щодо необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів, які підлягають захисту, позивач посилається на ускладнений порядок поновлення на службі.

Вивчивши клопотання про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд вважає, що останнє не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 N 2 в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов'язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною першою статті 117 КАС України, що є неприпустимим.

Частиною четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заборонено забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що забороняється забезпечення позову шляхом зупинення дії попередження про вивільнення, яке передує прийняттю рішення про звільнення. Слід зазначити, що винесення попередження про звільнення не свідчить про беззаперечний факт звільнення позивача протягом наступних 2 місяців, оскільки за цей період відповідач не позбавлений права та можливості запропонувати позивачеві інші вакантні посади.

Крім того, правомірність дій відповідача щодо винесення попередження про вивільнення та дотримання при цьому прав та законних інтересів позивача повинна бути досліджена під час розгляду справи по суті. Отже, вирішуючи питання правомірності прийнятого відповідачем попередження про вивільнення позивача, судом має бути досліджено порядок, підстави та спосіб його винесення та надано їм відповідну оцінку.

Окрім того, слід звернути увагу позивача на те, що вирішуючи клопотання про забезпечення позову суд не керується принципом уникнення правових ускладнень, значно більших ніж ті, яким би вдалося б запобігти, а враховує вказану обставину як оціночну в системному зв'язку із фактичними обставинами справи в контексті критеріїв, визначених статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача про те, що вимоги заявлені в позовній заяві та клопотанні про забезпечення позову є різними, оскільки вони стосуються одного й того ж оскаржуваного рішення, а саме: рішення щодо попередження позивача про вивільнення.

Таким чином, у випадку задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд фактично вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, що буде свідчити про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є недопустимим.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позивачем клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук