Справа № 367/7299/15-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/7299/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Чернов Д.Є.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування їй щорічної допомоги на оздоровлення у 2015 році в меншому розмірі, ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язання відповідача виплатити їй щорічну допомогу на оздоровлення у 2015 році в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, яка відповідає вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати щорічну разову допомогу на оздоровлення як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Ірпінський міський суд Київської області своєю постановою від 25 грудня 2015 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-й категорії, є інвалідом другої групи у зв'язку з захворюванням, яке пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с.7-8).

Крім того, судом встановлено, що вона зверталася до відповідача з заявою про виплату їй щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

07 жовтня 2015 року відповідач надіслав їй листа № 4587-П, яким відмовив у виплаті грошової допомоги (а.с. 9).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, виходив з того, що відповідач, нараховуючи та виплачуючи їй щорічну допомогу на оздоровлення у 2015 році, повинен був керуватися ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновокм суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 26.12.11 року № 20-рп-2011 у справі № 1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», згідно якого у 2011 року норми і положення статей 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 року, визнаючи їх такими, що відповідають Конституції України (конституційними), зазначив, зокрема, про наступне.

У Конституції України передбачені гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (ч. 2 ст. 46) контроль за використанням коштів Державного бюджету України (ст. 98). Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе, своєї сім'ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

Згідно ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища у державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимого зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйар Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.01.12 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти КМУ під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року Прикінцеві положення доповнено п. 6-7, яким установлено, що норми і положення ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального соціального страхування на 2014 рік. Зазначений Закон набрав чинності 03.08.2014 року. Таким чином, з 03.08.2014 року положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ.

За рішенням КМУ порядки використання коштів державного бюджету затверджуються КМУ або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики. Отже, КМУ має достатні правові підстави для врегулювання питання здійснення соціальних виплат в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

В п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення ряду законів України, зокрема ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової компенсації, у розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в розмірах, що передбачені положеннями статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дана правова позиція підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України № К/800/52143/15 від 01 березня 2016 року.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області - задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Старова Н.Е.

Файдюк В.В.