Справа № 308/3284/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Справа № 876/5565/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) від 12.03.2014 року, зобов'язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугою років працівникам прокуратури половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії України ім. Я.Мудрого, зобов'язання прийняти рішення про нарахування та виплату пенсії за вислугою років з дня звернення, тобто з 10.03.2015 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень - задоволено. Рішення управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) від 12.03.2014 року (протокол №14) визнано протиправним та скасовано. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугою років працівникам прокуратури половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого, а саме 2 роки 5 місяців 13 днів. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняти рішення про призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з дня звернення, тобто з 10.03.2015 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права та просить скасувати її відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на день звернення до органів Пенсійного фонду мав з необхідних 22-х років лише 21 рік 7 місяців та 8 днів. До стажу за вислугу років зараховано період роботи з 07.07.1995 року по 09.03.2015 року в прокуратурі Закарпатської області, а також половина періоду навчання в Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого з 01.09.1991 року по 04.07.1995 року.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглянула справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці з 01.09.1991 року по 29.06.1996 року позивач навчався на денному відділенні в Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого за спеціальністю «правознавство» та 28.06.1996 року рішення державної екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію спеціаліста - юриста (а.с. 17).

З 05.07.1995 року по 10.03.2015 року (день звернення до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області) ОСОБА_1 працював в прокуратурі (а.с. 9-16).

10 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом №2736/12 від 12.03.2015 року з вкладкою № 28 до протоколу № 14 від 12.03.2015 року управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області повідомило ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на момент звернення до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області мав вислугу років - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110; далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Отже, питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового (в тому числі спеціального) стажу віднесено до компетенції роботодавця або, у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема навчанням на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватись трудового стажу, а відповідно до пункту 2.18 Інструкції можуть вноситись до трудової книжки інформаційно. Такі дані не можуть заміщувати (поглинати) собою даних, що становлять безпосередньо трудовий стаж.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що навчання у період з 04.05.1995 року по 29.06.1996 року у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки такий співпадає з періодом роботи ОСОБА_1 на посаді стажиста прокуратури Іршавського району та стажиста на посаді помічника прокурора Іршавського району, а один і той самий період не може бути зарахований до стажу роботи двічі. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1

З врахуванням вище наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому постанову суду першої інстанції слід скасувати, прийнявши нову - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області задовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року у справі № 308/3284/15-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 21 березня 2016 року.