Справа № 522/18083/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р. Справа № 522/18083/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ЕНТЕРПРАЙЗ» до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання постанови незаконною, скасування її, та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 18 листопада 2015 року до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та, просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Середи В.Ю.) від 11 серпня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси № 2а-2604 від 19 жовтня 2006 року за виконавчим листом №2а-2604/06 виданого 12 січня 2015 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року адміністративний позов Приватного підприємства «ЕНТЕРПРАЙЗ» до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області , про визнання постанови незаконною , скасування її, та зобов'язання вчинити певні дії -задоволено.

Визнано незаконною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Середи В.Ю.) від 11 серпня .2015року (про відмову у відкритті виконавчого провадження) ВП № 4839218 на підставі виконавчого листа №2а-2604/06.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Середи В.Ю.) від 11.08.2015р. (про відмову у відкритті виконавчого провадження) ВП № 4839218 .

Зобов'язано управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року №2а-2604/06 за виконавчим листом №2а-2604/06 виданого 12.01.2015 року Приморським районним судом м. Одеси.

В апеляційних скаргах Одеської міської ради, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи справу суд першої інстанції встановив, що 19.10.2006 року Приморським районним судом м. Одеси прийнято постанову за адміністративним позовом ПП «Ентерпрайз», якою визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради в особі управління земельних ресурсів Одеської міської ради та зобов'язано Одеську міську раду укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12. Постанова набрала законної сили 30.10.2006 року. 25.01.2007 року Приморський районним судом м. Одеси видано виконавчий лист. 27.01.2007р. відповідно до вимог ст.ст.3,18,24,76 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС в Одеській області (Савенко Л.І.) 19 березня 2007р. виконавче провадження №42 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-2604/06 виданого 25.01.2007р., було закінчено та повернуто до суду. При цьому судом встановлено, що рішення суду не було виконано.

Листом від 12.05.2014 року №02.2-10/327 Виконавчий комітет ОМР, розглянувши звернення позивача щодо вжиття примусових заходів виконання постанови суду від 19.10.2006 року та укладення Одеською міською радою договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 530 кв.м., розташованої за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12, повідомило позивачу, що термін виконання вказаної постанови сплинув та, враховуючи зміни, що відбулись в чинному законодавстві, які регулюють земельні відносити, задовольнити прохання неможливо через відсутність достатніх правових підстав.

У зв'язку з чим представник позивача звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення строку його пред'явлення до виконання та ухвалою суду від 24.12.2004 року клопотання представника ПП «Ентерпрайз» задоволено, видано дублікат виконавчого листа по адміністративній справі №2а-2604/06 та поновлено строк його пред'явлення до виконання. Також у зазначеній ухвалі суду встановлено, що виконавчий лист згідно постанови державного виконавця було повернуто до суду, проте виконавчий лист не було повернуто до Приморського районного суду м. Одеси, та втрачено.

Дублікат виконавчого листа 2а-2604/06 12 січня 2015 року видано Приморським районним судом м. Одеси згідно ухвали суду. 07 жовтня 2014 року платіжним дорученням № 532 ПП «Ентерпрайз» здійснило оплату повної вартості земельної ділянки площею 0,0530 га за адресою : м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12 згідно висновку Одеського міського управління земельних ресурсів Держкомзема України № 22/м від 25.05.2006 р. «Про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу на без конкурентному ринку». Проте Одеська міська рада до теперішнього часу не виконала постанову Приморського райони суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року у справі № 2а-2604/06 та не уклала з ПП «Ентерпрайз» договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, що розташована за адресою : м. Одеса, вул.. Фонтанська дорога, 12.

06.08.2015 року ПП «Ентерпрайз» звернулось до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року, до якої було надано оригінал дублікату виконавчого листа від 12.01.2015р., копії ухвал суду від 24.12.2014р, від 15.06.2015р., копію рішення про призначення генерального директора ПП «Ентерпрайз», копія постанови Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2006р., копія висновку №22/м від 25.05.2006р. про експертну грошову оцінку земельної ділянки, копію платіжного доручення від 07.10.2014р. про сплату вартості земельної ділянки, копію листа виконкому Одеської міської ради від 12.05.2014р.

11.08.2015 року за вказаною заявою ПП «Ентерпрайз» головним державним виконавцем Середою В.Ю. винесено постанову серії ВП №48392128 та відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-2604/06, виданого 12.01.2015 року . При цьому зазначивши в мотивувальній частині постанови що 19.03.2007р. постановою державного виконавця підрозділу вищевказане виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»(в попередній редакції).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ПП «Ентерпрайз» є законними та обґрунтованими, оскільки постанова Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року є чинною, до теперішнього часу ніким не оскаржувалась та не скасована, позивачем у порядку передбаченому чинним законодавством отримано дублікат виконавчого листа №2а-2604/06 та ухвалою суду поновлено строк на його пред'явлення, відповідачами правомірності прийнятого ним рішення суду не доведено, не виконання судового рішення, яке набрало законної сили, призведе до порушення законів прав ті інтересів позивача, передбачені законодавством України та Конвенцією.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Оскільки стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження, невиконання судового рішення є порушенням прав позивача, проголошених ст.6 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Також, суд апеляційної інстанції виходить із визначеного частиною першою та другою статті 8 КАС принципу верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування судами при розгляді справ Конвенції прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду як джерела права передбачене статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення Півень проти України) свідчить про те, що право на судовий розгляд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Європейський суд з прав людини у справах «Півень проти України», «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Шмалько проти України» неодноразово визнавав порушення державою її зобов'язань за Конвенцією про захист прав та основних свобод людини, у зв'язку з систематичним невиконанням рішень національних судів.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року у справі за адміністративним позовом ПП «Ентерпрайз», якою визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради в особі управління земельних ресурсів Одеської міської ради та зобов'язано Одеську міську раду укласти з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12, набрала законної сили 30.10.2006 року та являється невиконаною, а тому, на думку колегії суддів, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Приморського районного суду у справі №2а-2604/06, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області фактично залишив невиконаним рішення національного суду, яке набрало законної сили, та яким в судовому порядку захищено порушені права позивача, що являється недопустимим.

При цьому, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач посилався на приписи ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, проте, такі його посилання обґрунтовано не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки зазначеною статтею закріплено заборону для вчинення виконавчих дій у вже завершеному виконавчому провадженні, тоді як, в даному випадку, позивач звертався до відповідача зі заявою про відкриття іншого (а не відновлення завершеного) виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Приморського районного суду від 19.10.2006року, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області фактично залишив невиконаним рішення національного суду, яке набрало законної сили та яким в судовому порядку захищено порушені права позивача, що є недопустимим, а тому законно задовольнив позовні вимоги .

Посилання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на те, що позивач тривалий час, тобто з моменту закінчення виконавчого провадження 2007 року та до звернення до суду з позовом 2015 року не здійснював дій направлених на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначені доводи спростовуються зворотнім, зокрема в матеріалах справи є докази, які свідчать про те, що з 2006 року по 2016 рік позивач звертався до Одеської міської ради з приводу виконання рішення суду. При цьому, з відповідей на листи позивача вбачається, що Одеська міська рада не заперечувала проти виконання рішення суду.

Доводи Одеської міської ради щодо не визначеності у судовому рішенні належності земельної ділянки не є компетенцією державного виконавця, оскільки його обов'язок є виконання судового рішення, а у випадку неможливості його виконання є інші законодавчі визначені шляхи його виконання, як то роз'яснення, зміна порядку та способу та інші .

Інші доводи апеляційних скарг ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеської міської ради залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко