Справа № 826/25417/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Грищенко В.Е., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренка Олексія Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренка Олексія Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що висновок державного реєстратора щодо смочинного будівництва спростовується наявними доказами, подані позивачем документи підтверджують виникнення та перехід речових прав на нерухоме майно, які були видані, посвідчені і зареєстровані уповноваженими органами відповідно до діючого на той час законодавства і нормативно-правових актів, та з додержанням чинних на той час норм і правил.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подаВ апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

Позивач звернувся до Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві із заявою від 17.04.2015 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок із надвірними господарськими (присадибними) спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

До вказаної заяви додано наступні документи: рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Києва від 13.04.1981 року № 188/6 про надання дозволу батьку позивача ОСОБА_5 на проведення капітального ремонту будинку АДРЕСА_1; лист Житлового управління виконавчого комітету Московської районної ради м. Києва від 20.12.1981 року № 2-1385 про надання дозволу ОСОБА_5 на будівництво типового гаража на території садиби по АДРЕСА_1, належній на праві власності; свідоцтво про право на спадщину по закону, видане 22.08.1995 року про прийняття спадкоємцем (матір'ю заявника) ОСОБА_6 спадкового нерухомого майна по АДРЕСА_1, м. Київ після смерті її чоловіка ОСОБА_5; свідоцтво про право власності, видане 22.08.1995 року матері позивача ОСОБА_6 про те, що їй належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутого подружжям за час шлюбу, видавник: Друга Київська державна нотаріальна контора; заповіт ОСОБА_6, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2015 року на ім'я спадкоємця ОСОБА_2, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.100 га., серія НОМЕР_1, виданий 09.12.2005 року на ім'я позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2005 року № 3-1274 (ВВС №598950) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1, видавник: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовлений 27.05.2005 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державним реєстром Скляренком О. М. прийнято рішення від 07.07.2015 року № 22656864 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вказане рішення вмотивовано тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Зокрема, перевіркою документів встановлено самовільне будівництво, в той час, як відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868.

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пункту 6 Порядку № 868. документи, що подаються для проведення державної реєстрації, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, колегією суддів встановлено, що у ОСОБА_2 наявний Державний Акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій розташовані об'єкти домоволодіння, для реєстрації яких останній звертався з вказаною вище заявою.

Таким чином, Технічний паспорт, що був поданий позивачем разом з заявою для проведення реєстраційної дії, не є правовстановлюючим документом, а також документом, що свідчить про наявність чи відсутність у позивача права власності на нерухоме майно чи його частину.

Також колегія суддів зауважує про відсутність у державного реєстратора компетенції робити висновки про самочинне будівництво, оскільки поняття самочинного будівництва та підстави визнання майна таким визначено ст. 376 Цивільного кодексу України.

Вказаною правовою нормою не передбачено таких повноважень державного реєстратора.

Крім цього, право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 20 липня 2005 року на ім'я спадкоємця ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_6.

За змістом вказаного Свідоцтва спадкове майно, на яке воно видане, складається з житлового будинку АДРЕСА_1, яке належало померлій на підставі: ? частина - Свідоцтва про право на спадщину, видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 22.08.1995 року за реєстровим № 9-3594, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 07 вересня 1995 року, реєстровий запис № 6693. Також у власність позивача перейшло майно, що складається з вказаного житлового будинку, а також наступних господарських споруд: сарай - літера "Б", "Д", гараж - літера "В", погріб - літера "Г", туалет - літера "Е".

01 серпня 2005 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, реєстровий запис № 6693, про що зроблено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі на зворотному боці Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2005 року.

Наявність зазначених правовстановлюючих документів, а також їх зміст посвідчують заявлені позивачем права. За вказаними документами можливо встановити відповідність вказаних прав, документам,що їх посвідчують.

При цьому, зі змісту цих документів не вбачається тих об'єктів (частин) домоволодіння, язі зазначені в Технічному паспорті як самочинні, оскільки на всі ці об'єкти за позивачем зареєстровано право власності.

В період до 01 січня 2013 року функції реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна покладались на міські, районні бюро технічної інвентаризації, починаючи з 01 січня 2013 року ці функції передані Укрдержреєстру та структурні підрозділам територіальних органів Міністерста юстиції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26 листопада 2015 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Позивач набув права приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, з 01 серпня 2005 року, тобто, з моменту реєстрації в КІТ «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» проведеного відповідно до діючого на той час законодавства, та з додержанням чинних на той час норм і правил, оскільки, раніше зареєстровані у 2005 році речові права на нерухоме майно визнаються дійсними на теперішній час.

Отже, вказане свідчить про те, що спірне рішення державного реєстратора не ґрунтується на нормах права та порушує охоронювані права позивача, прийнято з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції не було враховано наявність у позивача вказаних правовстановлюючих документів на спірне майно, що підлягає державній реєстрації, а також правил зазначених вище норм права, у зв'язку з чим зроблено помилковий висновок про правомірність відмови у проведення такої реєстрації та правомірність спірного рішення.

З урахуванням вказаного доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. А тому вона є такою, що підлягає задоволенню.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2016 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренка Олексія Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренка Олексія Миколайовича від 07.07.2015 року № 22656864 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренка Олексія Миколайовича повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.04.2015 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок із надвірними господарськими (присадибними) спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 21.03.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.