Справа № 813/226/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року № 813/226/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників:

від позивача Жук Г.В.,

від відповідача Роліна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності в частині невинесення висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та не подання даного висновку разом з документами, доданими до заяви від 01.12.2015 року, до Департаменту фінансів Міністерства оборони України протягом 15 днів з дати реєстрації заяви та доданих до неї документів; зобов`язання винести висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги; зобов`язання подати до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги та документи, додані до заяви від 01.12.2015 року.

Підставами позовних вимог є те, що Львівський обласний військовий комісаріат зобов`язаний був протягом 15 днів з моменту надходження від ОСОБА_1 відповідної заяви та документів винести висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та скерувати даний висновок разом із наданими документами до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення. А тому, не вчинення відповідачем вказаних дій є незаконним та виходить за межі його повноважень, передбачене законодавством України. Також, позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, оскільки не отримував страхової суми.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідач у запереченні на позовну заяву зазначає, що позивачем пропущено трьохрічний строк на реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбачений п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, зазначає відповідач дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за №975 на позивача не поширюється, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з вищевикладених підстав, просить суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Листом від 14.12.2015 року за №11731 Львівський обласний військовий комісаріат відмовив ОСОБА_1 у поданні висновку до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.

Підставами такої відмови стало те, що, на думку відповідача, дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за №975, якою затверджено порядок виплати такої одноразової грошової допомоги, та дія нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на позивача, оскільки встановлено його первинну інвалідність до 01.01.2014 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 8 ст.16-3 даного Закону встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Однак, положення даної норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки група інвалідності позивачу була встановлена 20.10.2000 року, а тому слід керуватись нормами чинними на час виникнення у позивача права на отримання відшкодування.

Так, стаття 16 цього ж Закону, у редакції чинній на час виникнення у позивача права, передбачала, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Частиною другою цієї ж статті передбачалось, що умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Наведені норми дозволяють суду прийти до висновку, що станом на 20.10.2000 року позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги, а мав право на отримання страхових сум, які, хоч і є рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14, однак, передбачають різні порядки виплати.

Так, відповідно до положень п.3 Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В матеріалах справи наявна довідка МСЕК серії ЛВА 1 за №046728 від 23.10.2000 року з якої вбачається, що датою встановлення у позивача ІІ групи інвалідності є 20.10.2000 року.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за №975, яка набрала чинності з 24.01.2014 року, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, порядок визначений постановою Кабінету Міністрів України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги чи страхового відшкодування виникло у позивача до набрання чинності останньою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що Львівський обласний військовий комісаріат не зобов`язаний був керуватись положеннями згаданого порядку, а тому ним правомірно відмовлено позивачу у поданні висновку до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.

Як наслідок не підлягають задоволенню вимоги в частині спонукання до вчинення дій.

За таких обставин, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18 березня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк