Справа № 826/22175/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного агенства з енергоефективності та енергозбереження України про визнання протиправним, скасування наказу № 282-к від 21.08.2015 року та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного агенства з енергоефективності та енергозбереження України про визнання протиправним та скасування наказу № 282-к від 21.08.2015 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом від 21.08.2015 року №282-к ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу експертизи управління у Миколаївській області у зв'язку з ліквідацією територіальних органів (постанова КМУ від 14.01.2015 №4 «Деякі питання діяльності центральних органів виконавчої влади») згідно з п. 1 ст. 40 КЗпПУкраїни за погодженням з Мінрегіоном.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 4 «Деякі питання діяльності центральних органів виконавчої влади» (далі - Постанова) було погоджено пропозицію Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження щодо ліквідації його територіальних органів як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком та внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України зміни. Управління у Миколаївській області відповідно до Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 4 включено до Переліку територіальних органів Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження, що ліквідуються. Постановою було внесено зміни до Положення про Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження в частині виключення діяльності територіальних органів відповідача.

Крім того, постановою було внесено зміни у Додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» а саме: позицію «граничну чисельність працівників апарату Держенергоефективності 116, територіальних органів 273» змінено позицією «граничну чисельність працівників апарату Держенергоефективності - 224, а граничну чисельність для територіальних органів - не передбачено».

Отже, вбачається, що в даному випадку має місце скорочення територіальних органів та чисельності апарату Держенергоефективності.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ є правомірним та законним, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за 2 місяці, а саме 29.01.2015 року, позивача було попереджено про наступне вивільнення, як це і передбачено законодавством. Також, 08.07.2015 року ОСОБА_2 було запропоновано вакантну посаду провідного спеціаліста Відділу науково-технічної політики Департаменту розвитку відновлювальної енергетики, від якої позивач відмовився (а.с. 63).

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що доводи позивача про те, що вказані вище попередження та пропонування посади не є належними доказами у справі, оскільки позивач не підписував вказані документи, є безпідставними, оскільки ним не надано до суду належних та допустимих доказів на його підтвердження.

Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки, при вирішенні даного спору колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу та поновлення на роботі, отже, як наслідок, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, не надав суду належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 70 КАС України, які б підтверджували неправомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Мамчур Я.С.

Судді Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.

Повний текст виготовлено 18.03.2016 р.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.