Справа № 2-а-356/2010
Суддя: Демиденко Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.
при секретарі - Зоріній A.B.
за участю позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2 праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі в залі №3 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання дій протиправними, стягнення разової грошової допомоги,-
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду письмові заперечення, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти позову заперечувала, вказує, що позивачу ОСОБА_1 який користується правами інваліда війни 2-ї групи відповідно до ст.13 ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено виплату разової грошової допомоги до Дня Перемоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Але розділом 2 того ж закону передбачено що Кабінет Міністрів України визначає цільові кошти та порядок виплати вказаної допомоги в межах бюджетних призначень. Так законами про Державний бюджет України на відповідні роки та Постановами КМ України від 16.04.2004 р. №177, від 12.03.2008 р. №183, та від 18.03.2009 р. №211 було встановлено обмеження виплати вказаної допомоги в 2006 році - 330 грн., в 2007 році - 360 грн., в 2008
році - 400 грн., в 2009 році - 430 грн. Незважаючи на рішення Конституційного суду України ОСОБА_2 діяло в межах отриманих асигнувань від KM України на вказані цілі.
Крім того відповідач вважає що ОСОБА_1 пропусти річний строк позовної давності для звернення до адміністративного суду за захистом свого права, що передбачено ст.99, 100 КАС України, та посилається на те що в Законі «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не було визначено величину мінімальної пенсії за віком. Визначення мінімальної пенсії міститься в ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та застосовується виключно для встановлення пенсій передбачених цим законом.
Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено поясненнями сторін, посвідченнями, висновком МСЕК а.с.8-10, що ОСОБА_1 користується правами інваліда війни 2-ї групи, як особа яка отримала вказану інвалідність при виконанні обов»язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безстроково.
ОСОБА_1 була виплачена щорічна разова грошова допомога до Дня Перемоги в 2006 році - 330 грн., в 2007 році - 360 грн., в 2008 році - 400 грн., в 2009 році - 430 грн. що сторонами визнається.
Відповідно до ст.13 4.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - інвалідам війни 2-ї групи передбачена виплата щорічно до 5 травня разової грошової допомоги до Дня Перемоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Як встановлено позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 12.01.2010 р., та просив захистити своє право починаючи з 2006 року з пропуском встановленого строку позовної давності. Статтею 99 КАС України яка діяла на час звернення позивача до суду, встановлюється річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.100 КАС України /діючи на час звернення/, пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.
Як видно з позову та пояснень позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача з заявами про перерахунок зазначених виплат, відповідач будь якого рішення індивідуальної правової дії стосовно позивача не приймав.
Рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007, на яке посилається позивач, було оприлюднене і набрало силу з 09.07.2007, рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008, було оприлюднене і набрало законної сили з дня прийняття з 22.05.2008 р. Будь яких інших причин, які свідчать про поважність пропуску строку позивачем не наведено.

Суд вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначений законом річний строк з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача до суду (12.01.2009 р.) та огляду на те, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову про визнання дій протиправними та зобов»язання проведення перерахунку на виплати допомоги за період 2006- 2008 років в зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того суд вважає, що на час призначення та виплати вказаної допомоги в 2007 та 2008 p.p. відповідач діяв правомірно в спосіб що передбачено законами України.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було призупинено дію ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальногозахисту», та ст.29 вказаного Закону було встановлено нові розміри виплат такої допомоги - інвалідам війни 2-ї групи в сумі 360 грн.

ОСОБА_4 Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів про соціальні гарантії громадян, визнано такими, що не відповідають Конституції України ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Таким чином на час призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 до 05 травня 2007 р. діяли норми зазначеної ст.29 Закону, та ОСОБА_2 проводячи виплату в сумі 360 грн. діяло правомірно.

На час виплати допомоги ОСОБА_1 до 05.05.2008 р. також діяла норма п.п.»б», п.п.З, п.20 Розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - згідно якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Постановою КМ України №183 від 12.03.2008 р. „Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» передбачена виплата вказаної допомоги інвалідам 2-ї групи в розмірі 400 грн.

ОСОБА_4 Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, визнано таким, що не відповідає Конституції України п.20. Розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Таким чином відповідач на час виплати допомоги до 05.05.2008 р. також діяв правомірно, згідно закону який регулював спірні правовідносини пізніше в часі.

За 2009 рік суд вважає, що відповідач сплативши позивачу 430 грн. разової грошової допомоги діяв протиправно, оскільки мав обов»язок проведення виплати в розмірах передбачених ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який має вищу юридичну силу. Посилання ОСОБА_2 на норми Постанови КМ України №211 від 18.03.2009 р. яким обмежено розмір допомоги до 430 грн. є протиправним. Як вказувалося спеціальний закон має вищу юридичну силу, а Кабінету Міністрів України зазначеним законом було надано право встановлення тільки порядку виплати допомоги а не її розміру.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст.28 ч.І Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність законодавчо встановлений ст.54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» в розмірі що діяв в грудні 2008 р. - 498 грн., аз 01.11.2009 р. в розмірі 573 грн.

Тому посилання відповідача на законодавчо не встановлений розмір мінімальної пенсії за віком суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до п.4 ст.28 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Пунктом 7 ст.9 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини. Таким чином, при відсутності визначення розміру мінімальної пенсії за віком Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд виходить з розрахункової величини для обчислення мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму відповідно до ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Порушене право ОСОБА_1 згідно ст..2 КАС України підлягає захисту, оскільки як встановлено позивач отримав грошову допомогу за 2009 рік в меншому ніж передбачено законодавством розмірі, а у відповідача був обов»язок нарахування допомоги у розмірі передбаченому законодавством. Слід визнати протиправними дії ОСОБА_2 щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та зобов»язати ОСОБА_2 призначити, до нарахувати івиплатити позивачу недоотриману ним щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги за 2009 рік як інваліду війни 2-ї групи, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, встановлених ст.28 ч.І Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» станом на 05 травня 2009 року.

Позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відсутні підстави для стягнення конкретної суми допомоги за 2009 рік, так і за попередні роки. Вказане стягнення виходить за межі компетенції адміністративного суду передбаченої КАС України, адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги, замість суб»єкта владних повноважень, оскільки ці дії відносяться до виключної компетенції ОСОБА_2.

Оскільки позов частково задоволено з ОСОБА_2 за рахунок місцевого бюджету слід стягнути судовий збір в сумі 03.40 грн. на користь держави відповідно до ст.94 КАС України.

На підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», керуючись ст.2,11,49,51,69,71, 158-160 ч.І-З, 161-163, 167 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги за 2009 рік як інваліду 2-ї групи, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов»язати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради призначити, до нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотриману ним щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги за 2009 рік як інваліду 2-ї групи, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, встановлених ст.28 ч.І Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» станом на 05 травня 2009 року.

В частині позову про визнання дій протиправними, зобов»язання призначення донарахування і виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги за 2006, 2007, 2008 роки, а також стягнення разової грошової допомоги ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради за рахунок місцевого бюджету на користь держави 03 грн. 40 кой. судового збору.

Копію постанови направити сторонам для відома.

Постанова може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання постанови складеної в повному обсязі.

СУДДЯ: