Справа № 338/1418/15-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 876/11439/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в якому просила (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог) визнати незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області №156536 від 29 вересня 2015 року «Про припинення виплати пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1.», зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії за вислугу років на посаді бібліотекаря школи-інтернату.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Постановою Кабінету Міністрів України № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року, із наступними змінами, у розділі 1 «Освіта» у графі «Найменування закладів і установ» передбачено - бібліотеки, а у графі «Найменування посад» - завідуючі, бібліотекарі. Пунктом 2 Приміток до вищевказаної постанови передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Разом з тим, суд першої інстанції суд її не взяв до уваги та відповідно не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Таким чином, позивач має право на отримання призначеної в 2004 році пенсії за вислугу років за посадою бібліотекаря, а рішення відповідача є незаконним. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представники позивача (апелянта) - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в її відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24 квітня 1979 року по 12 травня 2004 року позивач - ОСОБА_1 працювала на посаді бібліотекаря Надвірнянської школи-інтернат, стаж її роботи на цій посаді склав 25 років 20 днів.

Протоколом управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області №371 від 17 червня 2004 року ОСОБА_1 з 13 травня 2004 року призначено пенсію за вислугою років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку зі зміною місця проживання ОСОБА_1 у липні 2015 року було повторно вивчено матеріали пенсійної справи і виявлено, що виплата їй пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства.

Рішенням начальника управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області у пенсійній справі №156536 від 30 вересня 2015 року з 01 жовтня 2015 року припинено виплату виплата ОСОБА_1 призначеної в 2004 році пенсії відповідно до п.5 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасовано попередньо прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років від 29 липня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкільні бібліотеки є структурними підрозділами загальноосвітніх навчальних закладів, не є відокремленими закладами і установами та не мають статусу юридичної особи, тому періоди роботи на посадах завідуючих та бібліотекарів шкільних бібліотек не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому оскаржуване рішення начальника управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області у пенсійній справі №156536 від 30 вересня 2015 року прийняте правомірно.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» встановлено перелік посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. У розділі 1 «Освіта» зазначено вичерпний перелік найменування посад, які дають право на пенсію за вислугою років по кожному з видів освітніх закладів і установ окремо. Зокрема, право на пенсію за вислугу років мають завідуючі та бібліотекарі бібліотек.

На підставі ст.6 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» за призначенням бібліотеки поділяються на: публічні (загальнодоступні); спеціальні (академій наук, науково-дослідних інститутів, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій); спеціалізовані (для дітей, юнацтва, осіб з фізичними вадами).

Відповідно до пп. 1.1 Положення про бібліотеку загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міносвіти України №139 від 14 травня 1999 року, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства освіти України №277 від 04 серпня 1999 року, бібліотека загальноосвітнього навчального закладу (надалі - навчального закладу) є його обов'язковим структурним підрозділом, який здійснює бібліотечно-інформаційне, культурно-просвітницьке забезпечення навчально-виховного процесу як в урочний, так і в позаурочний час. Свою діяльність організовує спільно з педагогічним колективом, відповідно до планів роботи і регламентуючої документації, що затверджується директором закладу.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення. Працівники бібліотек мають право на доплату за вислугу років у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не можна ототожнювати посаду бібліотекаря бібліотеки з посадою бібліотекаря у шкільній бібліотеці, оскільки умови роботи у цих двох закладах різні, в тому числі щодо часу роботи протягом робочого дня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, не передбачено завідуючих та бібліотекарів шкіл, а вказано, що таким правом користуються завідуючі та бібліотекарі бібліотек, котрі є самостійними установами освіти.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта, як на безумовну підставу зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача бібліотекарем у школі, на п.2 Приміток до Постанои Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яким передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах, і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форм власності або відомчої належності закладів і установ, оскільки аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що призначення пенсії за вислугою років передбачено для завідуючих та бібліотекарів бібліотек незалежно від форм їх власності та статусу бібліотеки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що робота позивача на посаді бібліотекаря школи не враховується до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугою років, і, як наслідок, рішення начальника управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області у пенсійній справі №156536 від 30 вересня 2015 року прийняте правомірно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року у справі № 338/1418/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 18 березня 2016 року.