Справа № 308/12369/13-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 р. Справа № 876/2452/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_1, про визнання неправомірною бездіяльності, визнання незаконними і скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача Ужгородської міської ради Закарпатської області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила : 1) визнати неправомірною бездіяльність відповідача; 2) визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 1108 від 15.05.2009 р. в частині надання ПП ОСОБА_1 дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га. в оренду в АДРЕСА_1; 3) визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 362 від 09.12.2011 року в частині п.1.23 щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки ПП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та надання її в оренду; 4) визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 864 від 29.03.2013 року про зміни та скасування рішень, а саме в частині п.3 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року щодо надання ПП ОСОБА_2 дозволу на підготовку проекту відведення земельної ділянки; 5) зобов'язати відповідача розглянути поданий проект землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,0061 га. по АДРЕСА_1 ПП ОСОБА_2 для розміщення тераси.

Одночасно позивачем заявлено клопотання про поновлення строку для подання даного адміністративного позову.

Відповідач Ужгородська міська рада та третя особа по справі ОСОБА_1 подали у суді першої інстанції заперечення проти позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2014 року поновлено позивачу строк звернення до суду і адміністративний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 1108 від 15.05.2009 року в частині надання ПП ОСОБА_1 дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0105 га. в оренду в АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 362 від 09.12.2011 року в частині пункту 1.23. Визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 864 від 29.03.2013 року про зміни та скасування рішень, а саме в частині п.3 про скасування рішення № 140 від 26.12.2006 року. Зобов'язано Ужгородську міську раду розглянути поданий проект землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,0061 га. по АДРЕСА_1 ПП ОСОБА_2 для розміщення тераси.

З цією постановою суду від 06.10.2014 року не погодилась третя особа по справі ОСОБА_1 і оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях до апеляційної скарги апелянт покликається на те, що 26.12.2006 р. на користь позивача Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 140 про надання дозволу позивачу на підготовку проекту відведення земельної ділянки для розміщення тераси. Однак, позивачем не надано суду доказів, що такий проект був виготовлений та погоджений у встановленому законом порядку. Таким чином Ужгородська міська рада не маючи проекту відводу земельної ділянки, який повинна була надати позивач не могла вирішити її питання по суті, а тому жодної бездіяльності в діях відповідача немає. Відносно самого рішення Ужгородської міської ради № 140 від 26.12.2006 р. про надання дозволу позивачу на підготовку проекту відведення земельної ділянки для розміщення тераси, то таке на даний час не має юридичної сили, оскільки є скасованим рішенням відповідача № 864 від 29.03.2013 р. та з урахуванням вимог п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань будівництва». Відносно оскаржених позивачем рішень міської ради прийнятих на користь ОСОБА_1, то позивачем не наведено підстав для задоволення даних вимог, не спростовано відсутність в Ужгородської міської ради повноважень приймати такі рішення, не наведено аргументів щодо їх незаконності. Крім цього, позивач не довела наявність у неї прав на спірну земельну ділянку. Також апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не застосував п.1 ч.1 ст. 157 КАС України щодо закриття провадження у справі та розглянув даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки в даному спорі особи повинні захищати свої права та інтереси у способи, визначені ст.152 ЗК України та ст.16 ЦК України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 06.10.2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що підпунктом 3.63 пункту 3 рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради № 140 від 26.12.2006 року «Про надання та приватизацію земельних ділянок» надано дозвіл ПП ОСОБА_2 на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0061 га для розміщення тераси по АДРЕСА_1 (на умовах оренди) (а.с. 12).

Оскарженим пунктом 3 рішення 17 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради № 864 від 29.03.2013 року «Про зміни та скасування рішень міської ради» скасовано вказане вище рішення сесії Ужгородської міської ради №140 від 26.12.2006 року щодо надання дозволу ПП ОСОБА_2 на підготовку проекту відведення земельної ділянки (а.с. 9-11).

Крім цього, оскарженим пунктом 2.13 пункту 2 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради № 1108 від 15.05.2009 року «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» надано дозвіл ПП ОСОБА_1 на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0105 га. під терасою з надбудовою та для її обслуговування по АДРЕСА_1 (на умовах оренди) (а.с. 109).

Оскарженим пунктом 1.23 пункту 1 рішення 11 сесії 6І скликання Ужгородської міської ради № 362 від 09.12.2011 року «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок» затверджено ПП ОСОБА_1 проект відведення земельної ділянки площею 0,0105 га по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та надано її в оренду строком на 3 роки до грудня 2014 року (а.с. 110).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні даного адміністративного позову про визнання неправомірною бездіяльності Ужгородської міської ради, про визнання незаконними та скасування рішень Ужгородської міської ради та про зобов'язання Ужгородської міської ради розглянути проект землеустрою, судом першої інстанції не враховано наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Крім цього, згідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Із змісту наведених правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов'язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Тобто, спір із суб'єктом владних повноважень буде належати до публічно-правового спору за умови коли такий суб'єкт (відповідач у справі) при прийнятті (вчиненні) оспореного рішення (дій, бездіяльності) діяв при виконанні владних управлінських функцій.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту адміністративного позову видно, що позивач ОСОБА_2 оскаржує рішення сесії Ужгородської міської ради № 1108 від 15.05.2009 року, № 362 від 09.12.2011 року в частині щодо надання дозволу ОСОБА_1 на підготовку проекту відведення земельної ділянки, затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання її в оренду. Також позивач оскаржує рішення сесії Ужгородської міської ради № 864 від 29.03.2013 року в частині питання про надання їй дозволу на підготовку проекту відведення земельної ділянки для надання оренду, оскаржує бездіяльність Ужгородської міської ради та просить зобов'язати вчинити дії щодо розгляду проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в оренду.

Вказує позивач, що оскарженими рішеннями та бездіяльністю Ужгородської міської ради порушено її права на отримання розглядуваної земельної ділянки площею 0,0061 га для розміщення тераси по АДРЕСА_1 (на умовах оренди), а тому такі рішення, дії і бездіяльність відповідача порушують прав позивача на спірну земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ст.80 ЗК України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У відносинах, які склалися між сторонами, відповідач Ужгородська міська рада як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Таким чином, після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності чи права оренди на земельні ділянки, виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені ст.152 ЗК України та ст.16 ЦК України.

Вказані вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, що відображена, зокрема, в постанові від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-228а13, постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, у постанові від 09 грудня у справі № 21-308а14.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що на підставі оскаржених рішень сесії Ужгородської міської ради № 1108 від 15.05.2009 року та № 362 від 09.12.2011 року було укладено договір оренди від 30.12.2011 року спірної земельної ділянки площею 0,0105 га. по АДРЕСА_1 в м. Ужгород, а в подальшому договір купівлі-продажу від 10.07.2013 р. цієї земельної ділянки, між Ужгородською міською радою та ФОП ОСОБА_1.

Пунктом 1 ч.1 ст.157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч.1 ст.203 КАС України, постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст.157 цього Кодексу.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати і провадження по адміністративній справі закрити.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що розгляд заявлених нею позовних вимог належить до юрисдикції цивільного (господарського) суду, із врахуванням правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання неправомірною бездіяльності, визнання незаконними і скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання неправомірною бездіяльності, визнання незаконними і скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21.03.2016 року.