Справа № 296/8898/15-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" березня 2016 р. Справа № 296/8898/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Малахової Н.М.

Моніча Б.С.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "23" жовтня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області, третя особа: Рада адвокатів Житомирської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Корольовського райсуду м. Житомира із позовом, в якому просив визнати незаконними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Житомирі щодо відмови визнати його непрацюючим пенсіонером, щомісячного утримання з його пенсії 15 % розміру належних виплат на підставі Закону України «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України відносно пенсійного забезпечення», а також зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок грошового утримання як непрацюючому пенсіонеру з квітня 2015 року по теперішній час та стягнути п'ять тисяч грн. моральної шкоди. Вимоги мотивував тим, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, отримує пенсію з квітня 2012 року в порядку та умовах Закону України «Про державну службу». 26.04.2012 р. ним було отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, в зв'язку з чим знаходиться на обліку в Житомирській об'єднаній державній податковій інспекції як самозайнята особа - адвокат. Але адвокатською діяльністю не займався, про що щорічно звітувався перед податковою інспекцією. А з 1 квітня 2015 року почав отримувати пенсію меншу на 15% від призначеного розміру. Відповідно до його заяви 21.04.2015 року адвокатську діяльність було зупинено. 30.04.2015 року він звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив змінити дані про його роботу, оскільки вже не працює, підприємницькою діяльністю не займається та надав копію витягу з реєстру адвокатів України про зупинення адвокатської діяльності. Однак, йому було роз'яснено, що згідно з інформацією відділу надходження, прогнозування платежів та обліку застрахованих осіб станом на 29.04.2015 р. позивач зареєстрований як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) з 25.06.2012 р., підстав для проведення перерахунку в зв'язку зі звільненням з роботи немає. Позивач вважає, що відсутні законні підстави для утримання частини призначеної йому пенсійної виплати. Вказане призвело до моральних страждань, які він оцінює в розмірі 5000 грн.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області у припиненні відрахувань 15% грошового утримання ОСОБА_3 з квітня 2015 року. Зобов'язано Пенсійний фонд України в м. Житомирі Житомирської області здійснити йому перерахунок грошового утримання як непрацюючому пенсіонеру з квітня 2015 року по теперішній час. Стягнуто на його користь з Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі 73 грн. 08 коп. шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України з відповідних рахунків.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області і з 09.04.2012 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 26.04.2012 року він отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно поданої заяви 21.04.2015 р. його адвокатська діяльність зупинена, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.4).

28.04.2015 року за №14988/П ним подано заяву до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції про зняття з обліку. У відповідності до заяви та на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7.п.78.1 ст.78, ст.82 Податкового кодексу України 26.05.2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності само зайнятої особи - адвоката ОСОБА_3, про що складено довідку №3264/17-2/НОМЕР_1 (а.сп.6).

30.04.2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про перерахунок пенсії у зв'язку із зупиненням ним адвокатської діяльності (а.сп.5), але отримав відмову №10589/03 від 10.06.2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про зняття з податкового обліку позивач подав 28.04.2015 р. (а.с.6), за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки порушень не встановлено. Доводи пенсійного органу про те, що позивач не припинив професійну діяльність, є хибною, оскільки зупинення ним адвокатської діяльності підтверджено витягом з Єдиного реєстру адвокатів України. На думку суду першої інстанції спірні правовідносини регулюються виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року. Оскільки, ОСОБА_3 відносився до категорії самозайнятої фізичної особи, що здійснював незалежну професійну діяльність, як суб'єкт підприємницької не зареєстрований, то рішення про припинення його діяльності здійснюється уповноваженими органами, що реєструють таку діяльність. А згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України з 21 квітня 2015 року здійснено зупинення його незалежної професійної адвокатської діяльності. На думку суду, вказане свідчить, що з моменту набуття чинності 1 квітня 2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 р. та його дії з 21.04.2015 р. позивач не здійснював незалежну професійну діяльність, доходу не отримував, а тому неправомірно віднесений пенсійним органом до категорії «працюючого пенсіонера».

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно довідки Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області №3264/17-2/НОМЕР_1 від 26.05.2015 року, складеною за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки адвоката ОСОБА_3 (а.сп.6), він є самозайнятою особою, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в Житомирському обласному управлінні юстиції 26.02.2012 року, номер запису про реєстрацію №651, код основного виду економічної діяльності 69.10 «діяльність у сфері права». Його взято на облік в контролюючому органі 30.05.2012 року. Станом на 26.05.2015 року перебував на обліку в Житомирській ОДПІ. Його взято на облік платником єдиного соціального внеску 25.06.2012 року, категорія страхувальника - особа, яка забезпечує себе роботою самостійно - займається незалежною професійною діяльністю (а.сп.7).

У відповідності до п.5 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у статті 37 Закону України "Про державну службу" частину четверту статті 37 замінено чотирма частинами.

Згідно внесених змін тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки з 09.04.2012 р. ОСОБА_3 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», був самозайнятою особою (період роботи на інших посадах/роботах), то у відповідності до внесених змін до вказаного закону йому пенсія виплачувалася у розмірі 85 відсотків призначеного розміру з 01.04.2015 року.

Проте, у відповідності до вказаних змін, після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Відтак, після припинення роботи особи, яка отримує пенсію згідно Закону України "Про державну службу", пенсійний орган зобов'язаний відновити їй виплату стовідсоткової пенсії.

21 квітня 2015 року ОСОБА_3 зупинив адвокатську діяльність згідно заяви, що підтверджено витягом з реєстру адвокатів України (а.сп.4). А 30.04.2015 року звернувся до пенсійного органу про відновлення виплати йому пенсії.

При розгляді справи встановлено, що пенсійний орган відмовив йому у перерахунку з тих підстав, що за інформацією відділу надходження, прогнозування платежів та обліку застрахованих осіб станом на 29.04.2015 року він зареєстрований як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) з 25.06.2012 року.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 31 вказаного Закону право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Статтею 32 визначено, що право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що змістом позиції законодавця викладеному у статтях 31 і 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» поняття зупинення та припинення адвокатської діяльності, саме за відповідною заявою адвоката, різняться лише в частині можливості відновлення такої діяльності, за умов припинення її у добровільному порядку, проте за наслідками дії для особи вказані поняття є однаковими, що підтверджується відповідно частинами п'ятою і шостою зазначених статей, а саме протягом строку зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати і не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування.

Слід також зазначити, що визначення стажу адвокатської діяльності полягає у здійсненні адвокатом адвокатської діяльності у передбачених Законом організаційно-правових формах, який відраховується з дня отримання особою права на здійснення адвокатської діяльності. При цьому, до стажу адвокатської діяльності не зараховується час, на який така діяльність була зупинена незалежно від підстав такого зупинення. Вказане є характерним саме для самозайнятої особи-адвоката і визначає його статус як працюючого чи не працюючого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно визнав безпідставними твердження пенсійного органу про те, що особа, адвокатська діяльність якої зупинена (проте не припинена) вважається працюючою.

За п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості. Таким чином, вирішення питання щодо віднесення особи до непрацюючої залежить від даних, наявних в трудовій книжці, в даних системи персоніфікованого обліку внесків та в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.4 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії відбувається з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до пенсійного органу 30.04.2015 року. Відтак, з цього моменту, згідно вказаного порядку у нього виникло право на відновлення виплати призначеної пенсії в повному обсязі.

Щодо повернення позивачу недоплачених сум, то суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних відносин, що носять публічно-правовий характер (Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 та Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (з відповідними змінами) пенсійний орган забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії інші виплати відповідно до чинного законодавства, суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності дій зобов'язати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині визнання дій пенсійного органу неправомірними щодо не відновлення виплати призначеної пенсії в повному обсязі після звільнення ОСОБА_3 з роботи та не виплаті недоплачених сум.

Однак, суд помилково визначив термін - 21.04.2015 року, з якого у позивача виникло право на відновлення пенсії, виплаті недоплачених сум та помилково визнав підставними вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав доведеним факт моральних страждань позивача та оцінка їх у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок зроблено судом першої інстанції без належного з'ясування обставин справи, без їх правової оцінки.

Так, суд вважав безпідставним зменшення розміру пенсії, що призвело до обмеження можливостей позивача здійснювати витрати на особисті потреби, були вимушені зміни у життєвих стосунках позивача, зниження престижу і репутації, але в ході розгляду справи позивачем не надано цьому жодного доказу.

Слід зазначити, що зменшення розміру пенсії не було безпідставним, а відбулося у зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року. Пенсійний орган керувався законодавством, що регулює правовідносини в сфері призначення, виплати та перерахунку пенсій, законодавством, що регулює питання обліку та зняття з обліку самозайнятих осіб. Однак, вказане законодавство має колізії із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в частині визначення самозайнятої особи-адвоката працюючим чи не працюючим, що не дає підстав вважати дії пенсійного органу умисними.

А, відтак, за відсутності вини відсутні і підстави для відшкодування шкоди і це в даному випадку відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання неправомірною відмови Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області у відновленні ОСОБА_3 виплати пенсії в повному обсязі та зобов'язання пенсійного органу відновити виплату призначеної пенсії позивачу в повному обсязі (100%) з 30 квітня 2015 року, здійснити відповідний перерахунок та виплатити недоплачені суми. У решті відсутні підстави для задоволення позову.

Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "23" жовтня 2015 р. скасувати та прийняти нову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області у відновленні ОСОБА_3 виплати пенсії в повному обсязі.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області відновити виплату призначеної пенсії ОСОБА_3 в повному обсязі (100%) з 30 квітня 2015 року, здійснити відповідний перерахунок та виплатити недоплачені суми.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Н.М. Малахова

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10012

3- відповідачу/ Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

4-третій особі: Рада адвокатів Житомирської області - вул. В.Бердичівська,28,м.Житомир,10008,