Справа № 2а-70/12
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-70/12 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Петрика І.Й.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Войцехівської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Житлової комісії Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», Київського квартирно-експлуатаційного управління, Начальника Київського гарнізону, Житлової комісії Київського гарнізону про визнання бездіяльності суб'єкті владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Житлової комісії Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», Київського квартирно-експлуатаційного управління, Начальника Київського гарнізону, Житлової комісії Київського гарнізону про:

- визнання протиправною бездіяльності Київського квартирно-експлуатаційного управління, яка виразилась у незабезпеченні позивача житловим приміщенням для постійного проживання протягом року після звільнення з військової служби;

- зобов'язання Київське квартирно-експлуатаційне управління прийняти рішення про забезпечення позивача квартирою для постійного проживання в м. Києві;

- зобов'язання Житлову комісію Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» погодити рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління про забезпечення позивача квартирою для постійного місця проживання в м. Києві;

- зобов'язання Житлову комісію Київського гарнізону погодити рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління про забезпечення позивача квартирою для постійного проживання в м. Києві;

- зобов'язання Начальника Київського гарнізону затвердити список розподілу позивачу житлової площі-квартири в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 24 листопада 2015 року провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та повернути на розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки в даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами, за своїм змістом носять цивільно-правовий характер, оскільки виникають із житлових відносин і не є публічно-правовими.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між ОСОБА_2 та відповідачами виникли з підстав не забезпечення позивача квартирою для постійного місця проживання в м. Києві.

Так, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Так, поняття «житлові відносини» в контексті змісту ст.15 ЦПК України включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14, від 02 березня 2016 року у справі № 6-14цс16 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, зокрема, щодо реалізації права на позачергове отримання житла, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва 24 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 21 березня 2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Петрик І.Й.