Справа № 2а-1870/2038/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/37095/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Сумської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року

у справі № 2а-1870/2038/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УК.АЗ. - Дружба»

до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УК.АЗ. - Дружба» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суду постановою від 04 червня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким позовні вимоги задовольнив: скасував податкові повідомлення - рішення від 28 грудня 2011 року № та №.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведена камеральна перевірка даних, задекларованих позивачем у податкових деклараціях з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік), за результатами якої складено акт від 31 жовтня 2012 року № 133/152/3590671.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 286.2 статті 286, підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкового зобов'язання з орендної плати за січень - вересень 2011 року на суму 271 900,78 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № , яким збільшено зобов'язання з орендної плати за користування земельними ділянками на 271 900,78 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 30 684,16 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № , позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем та скасовано штраф у розмірі 7 670,79 грн., у зв'язку з чим податковий орган прийняв податкові повідомлення - рішення від 28 грудня 2011 року № , яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб на 10 745,27 грн., та № 001821510, яким збільшив суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб на 27 190,78 грн. за основним платежем та 23 013,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми податкового зобов'язання з орендної плати за землю за січень - вересень 2011 року.

Так, за висновками відповідача, річний розмір орендної плати за земельні ділянки за січень - вересень 2011 року, зазначений позивачем у податкових деклараціях з орендної плати за земельні ділянки за один рік, є меншим, ніж визначено підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, оскільки, визначене платником податків податкове зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки за січень-травень 2011 року становить 1% (договір від 23 грудня 2010 року №20) та 5% (договір від 23 грудня 2010 року №19) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до заниження грошового зобов'язання у січні - травні 2011 року, а також податкове зобов'язання з орендної плати за землю за червень-вересень 2011 року становить 1% (договір від 25 травня 2011 року №22) та 3% (договір від 01 червня 2011 року №23) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до заниження податкового зобов'язання за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції виходи в з того, що у податкового органу відсутні правові підстави для нарахування позивачу орендної плати за земельні ділянки, у розмірі визначеному підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 31 січня 2011 року подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2011 рік, в якій визначив розмір орендної плати на 2011 рік у сумі 16 823,30 грн., 12 серпня 2011 року позивачем подана уточнююча податкова декларація з орендної плати за землю за 2011 рік.

Підставою для нарахування вказаних зобов'язань слугували наступні договори:

- договір оренди землі від 23 грудня 2010 року №19, зареєстрований в Державному реєстрі земель за №38 (орендодавець - Угроїдська селищна рада Краснопільського району Сумської області, площа земельної ділянки 40,88 га.);

- договір оренди землі від 23 грудня 2010 року № 20, в Державному реєстрі земель за №39 (орендодавець - Угроїдська селищна рада Краснопільського району Сумської площа земельної ділянки в межах населеного пункту - 27,3 га;

- договір оренди землі від 25 травня 2011 року №22, зареєстрований в Державному реєстрі земель за №53 (орендодавець - Угроїдська селищна рада Краснопільського району Сумської області, площа земельної ділянки в межах населеного пункту - 27,3 га);

- договір оренди землі від 01 червня 2011 року №23, зареєстрований в Державному реєстрі земель липня 2011 року за №54 (орендодавець - Краснопільська районна державна адміністрація Сумської області, площа земельної ділянки за межами населених пунктів Угроїдської селищної і Краснопільського району Сумської області - 40,88 га.

Посилаючись на неправомірність донарахування податковим органом грошового зобов'язання з орендної плати за землі, позивач вказав на визнання судом вказаних договорів оренди неукладеними.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02 жовтня 2009 року позивач придбав у ТОВ «ЮВС» нежитлові приміщення та споруди Угроїдського цукрового заводу, право власності на зазначені об'єкти зареєстроване позивачем 23 жовтня 2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2009 року № 24235630.

Як визначено пунктом 3 Договору оренди № 19 від 23 грудня 2010 року на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - поля фільтрації Угроїдського цукрового заводу, а також інші об'єкти інфраструктури інженерні мережі, також на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать орендарю на праві власності, а також інші об'єкти інфраструктури інженерні мережі.

Матеріалами справи підтверджується, що на земельних ділянках, відносно яких відповідачем здійснюється донарахування податкових зобов'язань, станом на 01 січня 2011 року знаходились будівлі та споруди позивача.

У результаті реорганізації позивача нежитлові приміщення та споруди Угроїдського цукрового заводу перейшли у власність TOB «Угроїдський цукровий комбінат». Право власності ТОВ «Угроїдський цукровий комбінат» зареєстроване 05 квітня 2011 року, що підтверджується витягом від 05 квітня 2011 року № 29546124.

За клопотанням ТОВ «Угроїдський цукровий комбінат» до Краснопільської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою відносно ділянки площею 40,88га. розпорядженням від 24 березня 2011 року №203 вказаному підприємству було надано відповідний дозвіл.

За клопотанням від 28 лютого 2011 року TOB «Угроїдський цукровий комбінат» до Угроїдської селищної ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою відносно ділянки площею 27.3 га, рішенням від 18 березня 2011 року вказаному підприємству було надано відповідний дозвіл.

Припинення права власності позивача на будівлі та споруди Угроїдського цукрового заводу відбулося з дати державної реєстрації такого права TOB «Угроїдський цукровий комбінат», тобто з 05 квітня 2011 року.

Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що в силу приписів статті 120, статті 141 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

За змістом статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Так, з 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, пункту 1.1 статті 1 якого регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України, плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 14.1.72, підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що при обчисленні та сплаті плати за землю необхідно врахувати окремі особливості, які встановлені статтями 286 та 287 Податкового кодексу України.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх час гину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх часин їй), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).

Абзацом другим пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

У відповідності до пункту 5 статті 126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За змістом підпункту 288.5.1 пункту 288.5 вказаної статті, яким керувався податковий орган здійснюючи донарахування грошового зобов'язання по орендній платі, визначено, що розмір орендної платати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель ( окрім сільськогосподарського призначення) - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, рішеннями господарського суду у справах № 5021/406/12 та № 5021/436/12, що набрали законної сили, у задоволенні позовних вимог позивача, заявлених до Угроїдської селищної ради та Краснопільської районної державної адміністрації про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 23 грудня 2010 року № 19 та від 01 червня 2011 року № 23, від 23 грудня 2010 року № 20 та від 25 травня 2011 року № 22 відмовлено у зв'язку з тим, що спірні договори не зареєстровані у встановленому порядку, а тому є неукладеними.

Відтак, правові підстави для нарахування позивачу орендної плати, а отже і податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, у вказаному розмірі у відповідача відсутні.

Разом з тим, попередньою судовою інстанцією обґрунтовано встановлено, що з 01 січня 2011 року по 05 квітня 2011 року (дата переходу права власності на нерухоме майно) позивач мав обов'язок нараховувати та сплачувати земельний податок у розмірах, передбачених Податковим кодексом України за земельні ділянки, на яких були розташовані будівлі та споруди підприємства, оскільки фактично їх використовував.

Відповідно до пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

За приписами пункту 278.1 статті 287 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, надані підприємствам промисловості, встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

З огляду на те, що позивачем протягом 2011 року узгоджено нараховане податкове зобов'язання з сплати за землю у розмірах, встановлених для нарахування земельного податку, відсутні правові підстави для збільшення суми грошового зобов'язання відповідачем.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Сумської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі № 2а-1870/2038/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.