Справа № 826/22298/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2016 року № 826/22298/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерементальний науково-виробничий центр "Фобос"
до Державна податкова інспекція у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та скасування наказу,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерементальний науково-виробничий центр "Фобос" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 16.09.2015 № 1153.

15.10.2015 через канцелярію суду надійшла заява позивач про зміну предмету позову, яка була прийнята судом до розгляду та містить позовну вимогу про визнання нечинним та скасування наказу від 24.09.2015 № 1177 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «ФОБОС» (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В, ідентифікаційний код 14274600).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача не було підстав для прийняття наказу від 24.09.2015 № 1177 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Експерементальний науково-виробничий центр "Фобос", оскільки з наказі має міститись посилання не на норму закону, а на рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, стверджуючи, що на адресу відповідача надійшла постанова старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань СУ ФС ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві майора податкової міліції Носадчого Р.Є. про призначення позапланової виїзної документальної перевірки TOB «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» (код за ), а тому відповідач зобов'язаний був провести документальну позапланову перевірку позивача. Крім того, відповідач наголошує, що спірний наказ як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію та не може бути скасованим, оскільки перевірка позивача вже проведена, за її результатами складено акт перевірки та винесені податкові-повідомлення рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2015 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві отримано постанову старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань СУ ФС ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві майора податкової міліції Носадчого Р.Є. від 15.07.2015, згідно якої доручено службовим особам ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві провести документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового законодавства службовими особами ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» () за період 01.11.14 по 31.07.15.

24.09.2015 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято наказ № 1177, відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та на виконання постанови від 15.07.2015 старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві Носадчого Р.Є., про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» () з питань своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість за період з 01.11.14 по 31.07.15.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерементальний науково-виробничий центр "Фобос", вважаючи протиправним наказ від 24.09.2015 № 1177 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Крім того, в пункті 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, нормами чинного законодавства України податковим органам надано право на підставі постанови слідчого, винесеної в порядку Кримінального процесуального кодексу України проводити перевірки суб'єктів господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві саме на підставі постанови від 15.07.2015 старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві Носадчого Р.Є. було прийнято наказ від 24.09.2015 № 1177 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» ().

Отже, на підставі вищевикладеного, суд встановив, що наказ від 24.09.2015 № 1177 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» () був винесений відповідачем в межах правового поля з урахуванням положень чинного законодавства.

Частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 в справі № 3/35-313 вказано, що "…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію."

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Наказом від 24.09.2015 № 1177 призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» ().

Як вбачається із письмових заперечень відповідача та не заперечувалось представником позивача, перевірка ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» () вже проведена, за її результатами складено акт перевірки та винесені податкові-повідомлення рішення.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні 09.11.2015 зазначив про намір оскаржити податкові-повідомлення рішення, винесені за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, призначеної наказом від 24.09.2015 № 1177.

Оскаржуваний наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, тобто моментом проведення відповідачем перевірки на його підставі.

Отже, враховуючи, що податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, оскаржуваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 24.09.2015 № 1177 не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимими для позивача з огляду на те, що після проведення на його підставі перевірки він вичерпав свою дію відносно позивача.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10.03.2015 у справі № К/800/54480/14 та від 27.11.2014 у справі № К/800/52374/14.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов