Справа № 802/158/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 березня 2016 р. Справа № 802/158/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Жупанової Д.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Колосовича М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 №242 від 18.12.2015 р. його з 02.02.2016 року виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом б за станом здоров`я. Відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" йому було виплачено грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас в розмірі 50 % грошового забезпечення за повний 31 рік календарної служби, що склала 112018,50 грн.

Однак, на думку позивача, грошова допомога при звільненні була виплачена у меншому розмірі ніж встановлено законодавцем, оскільки її нарахування здійснено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої Постановою Кабінету України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

Вважаючи дії відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, передбаченої Постановою КМУ №889 при нарахуванні та виплаті грошової допомоги при звільненні протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача, щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з включенням до розрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в повному обсязі з врахуванням раніше виплачених коштів, тобто доплатити 67 211,10 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити з тих підстав, що за положеннями постанови КМ України № 889 в системному зв`язку із нормами статтей 9 і 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, не включається щомісячна додаткова грошова винагорода, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 242 від 18.12.2015 року підполковника ОСОБА_1 , колишнього старшого оперативного чергового відділу оперативних чергових Командного центру Повітряних сил Збройних Сил України, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.12.2015 року №719 з військової служби в запас за пунктом "б" (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 02.02.2016 року.

На виконання вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошову допомогу при звільненні у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 31 рік календарної служби. Вихідна допомога нарахована у розмірі 112018,50 грн., виходячи із розрахунку (7227,00 грн. х 50% х 31), що підтверджується розрахунком №299 від 09.02.2016 року.

Встановлено, що при розрахунку місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідачем не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом. Тобто, визначальним фактом який підлягає встановленню в межах предмету даного спору є з`ясування правової природи щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з наступного.

Так, відповідно до положень частин першої - четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" (далі Постанова № 889) військовослужбовцям Збройних Сил України введено новий вид щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зокрема, у пункті 1 Постанови №889 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пунктом 2 даної постанови передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Так, на виконання Постанови №889 Міністр оборони України наказом №595 від 15.11.2010 року затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 р. за № 1194/18489 (далі - Інструкція), яка визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Пунктом 3 Інструкції передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (п.5 Інструкції).

Тобто, винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням та лише за наявності наказу командира (начальника) військової частини.

Згідно пункту 8 Інструкції винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 Інструкції встановлено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Аналізуючи положення вищезазначених норм, суд доходить висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою № 889 та Інструкцією має тимчасовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Даний висновок ґрунтується на тому, що така винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій Постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові

Аналогічні висновки щодо розуміння положень постанови № 889 відобразив Верховний Суд України у своїх постановах № 21-368а13 від 15 жовтня 2013 року, № 21-473а від 14 листопада 2014 року, № 21-32а15 від 03.03.2015 року, які відповідно до статті 244-2 КАС України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, на переконання суду, доводи ОСОБА_1 щодо протиправного неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди під час проведення розрахунків при його звільненні є необґрунтованими, а тому підстави для зобов`язання проведення військовою частиною перерахунку та виплати грошової допомоги при звільненні позивача з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведена правомірність власних дій щодо неврахування ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди під час проведення розрахунків при його звільненні, а тому підстав для задоволення адміністративного позову в суду не має.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович