Справа № 815/4492/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4492/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., судді Єфіменко К.С., судді Левчук О.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Нілової Ангеліни Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2, Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення від 01 квітня 2014 року №12079524, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Нілової Ангеліни Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2, Одеська міська рада, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2014 року №12079524, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Ніловою А.О.;

- зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на нежиле приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції здійснити реєстрацію прав за територіальною м. Одеси в особі Одеської міської ради на нежиле приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по справі №2-6176/11.

Під час розгляду справи судом було здійснено заміну відповідача - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на Державну реєстраційну службу України, пізніше Державну реєстраційну службу України в порядку правонаступництва замінено на Міністерство юстиції України, а Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції залучено у якості третьої особи.

Також в порядку правонаступництва було здійснено заміну третьої особи - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що нежитлові приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по справі № 2-6176/11 у третьої особи витребувано нежилі мансардні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради. З метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за територіальною громадою м. Одеси, Департамент комунальної власності звернувся із заявою про державну реєстрацію прав. Проте, рішенням від 01 квітня 2014 року державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності з підстав невідповідності поданих документів, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Позивач із зазначеним рішення державного реєстратора не погоджується, вважає його протиправним та безпідставним, оскільки витребування майна є підставою для реєстрації права власності.

З огляду на зазначене, позивач, посилаючись на те, що вказані обставини перешкоджають йому зареєструвати право власності на належне територіальній громаді м.Одеси нерухоме майно, звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

У судове засідання, призначене на 29 лютого 2016 року з'явились представник позивача та представники третіх осіб - Одеської міської ради та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З боку відповідача - Міністерства юстиції України представник у судове засідання не з'явився про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до письмових заперечень, які надійшли через канцелярію суду 04.08.2015 року, відповідач позов не визнає, у його задоволенні просить відмовити, з огляду на те, що Міністерством юстиції України не приймались оскаржені, чи будь-які інші рішення стосовно прав та інтересів позивача. Оскаржене рішення про відмову у державній реєстрації прийнято державним реєстратором прав на нерухоме майно у відповідності до приписів ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також відповідач зазначив, що відмова в державній реєстрації прав не позбавляє позивача права повторно звернутись із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, на переконання відповідача, рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 01 квітня 2014 року прийнято державним реєстратором на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Нілова Ангеліна Олександрівна у судове засідання не з'явився про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

В письмових запереченнях, які надійшли через канцелярію суду 04.08.2015 року, відповідач позов не визнає, вважаючи, що оскаржене рішення прийнято ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки подані позивачем документи не відповідають установленим вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Вказані обставини є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Третя особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідно до письмових заперечень, які надійшли через канцелярію суду 22.04.2015 року з адміністративним позовом не погоджується та вважає його необґрунтованим, вказуючи на те, що рішення державного реєстратора відповідає чинному законодавству, а заява про скасування попереднього запису про державну реєстрацію позивачем до реєстраційної служби не подавалась.

З боку третіх осіб - ОСОБА_2 та Одеська міська рада письмові заперечення на позов до суду не надходили.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи можливість розгляду даної справи у порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами та запереченнями, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Так, судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по цивільній справі №2-6176/11 задоволено позов Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Агро С», ОСОБА_2, третя особа - Одеська міська рада про визнання недійсним договору купівлі продажу, витребування нерухомого майна від добросовісного набувача.

Вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16.11.2010 року, укладений між приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Агро С» та громадянином Ізраїля ОСОБА_2, від імені якого діяв представник ОСОБА_4 на нежитлове приміщення мансарди загальною площею 829, 6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6004. Витребувано від ОСОБА_2 нежитлове мансардне приміщення, загальною площею 829,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та передано зазначене приміщення Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 1.

Рішення суду набрало законної сили 16 липня 2012 року, про що свідчить відповідна відмітка суду (а.с. 9-10).

Згідно положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року №384-VІ, Департамент комунальної власності є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (а.с. 15-17).

З метою реєстрації права власності на нежитлове мансардне приміщення, загальною площею 829,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, представник Одеської міської ради звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), прийняту 18.03.2014 року 12:06:37 за реєстраційним номером НОМЕР_1 (а.с. 156).

За результатами розгляду заяви територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.03.2014 року (реєстраційний номер НОМЕР_1), державним реєстратором прав на нерухоме майно Ніловою Ангеліною Олександрівною прийнято рішення №12079524 від 01 квітня 2014 року, яким відмовлено у державній реєстрації права власності - комунальна власність на нежитлове приміщення мансарди, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що подані для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, в рішенні державний реєстратор зазначив, що відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 липня 2012 року нерухоме майно передається від добросовісного набувача до Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, право комунальної власності на нерухоме майно рішенням суду не визнається. Отже, як вказано в рішенні державного реєстратора, зазначене рішення суду не є підставою для реєстрації права власності (а.с. 8, 169).

Проте, не погоджуючись з відмовою у державній реєстрації права комунальної власності на нежитлове мансардне приміщення, загальною площею 829,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи та досліджені докази, суд дійшов наступного.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності з положеннями ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Так, згідно з приписами пунктів 8, 9 Порядку №868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Орган державної реєстрації прав приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації.

Відповідно до пункту 13 Порядку №868, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом 15 Порядку №868 визначено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У відповідності з п. 20 Порядку №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 36, 37 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що у якості документа, що підтверджує виникнення, перехід права власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на нежитлове мансардне приміщення, загальною площею 829,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, позивач надав до реєстраційної служби рішення Приморського районного м. Одеси від 03 липня 2012 року по цивільній справі №2-6176/11, яким нежитлове мансардне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 передано Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Рішення суду набрало законної сили 16 липня 2012 року.

Як вбачається з рішення №12079524 від 01 квітня 2014 року, державним реєстратором відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення мансарди, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Підставою відмови вказано те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року не є підставою для реєстрації права власності на нежитлове приміщення мансарди, за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, оскільки право комунальної власності на вказане нерухоме майно рішенням суду не визнається.

Надаючи оцінку правомірності рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації права власності №12079524 від 01 квітня 2014 року, суд виходить з наступного.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Отже рішення суду є правовстановлювальним документом на підставі якого здійснюється реєстрація права власності.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 4 ст. 24 вказаного закону, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Згідно пункту 10 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по цивільній справі №2-6176/11 витребувано від ОСОБА_2 нежитлове мансардне приміщення, загальною площею 829,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та передано Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Рішення суду набрало законної сили 16 липня 2012 року, отже обов'язкове до виконання та є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення №12079524 від 01 квітня 2014 року відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Нілова А.О. неправомірно відмовив у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення мансарди, за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, з тих підстав, що рішення суду про витребування майна від 03 липня 2012 року не є підставою для реєстрації права власності.

Аналогічної правової позиції стосовно того, що рішення суду про витребування майна із чужого володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 03 грудня 2015 року у справі № 820/19756/14.

Крім того, судом встановлено, що під час судового розгляду справи Департамент комунальної власності Одеської міської ради (правонаступник Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради) звертався до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про роз'яснення заочного рішення по справі №2-6176/11 від 03 липня 2012 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-6176/11 від 04 листопада 2015 року задоволено заяву представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про роз'яснення заочного рішення. Роз'яснено рішення Приморського районного суду у від 03 липня 2012 року по цивільній справі за позовом Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Агро С», ОСОБА_2, третя особа - Одеська міська рада про визнання недійсним договору купівлі продажу, витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, вказавши у його резолютивній частині, що рішення суду є підставою для реєстрації права власності відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Ухвала набрала законної сили 23 листопада 2015 року.

Отже, рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2014 року №12079524, прийняте державним реєстратором Ніловою А.О. підлягає скасуванню.

Також в даному позові заявлено вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на нежиле приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №28058139 від 19.11.2010 року, виданому комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», право власності на нежитлові мансардні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2, номер запису: 395 в книзі: 101неж-80. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу /6004/ 16.11.2010 / ОСОБА_5 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Рішення про державну реєстрацію прийнято 19.11.2010 року (а.с. 14).

Проте, як вже було зазначено, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по цивільній справі №2-6176/11 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16.11.2010 року, укладений між приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Агро С» та громадянином Ізраїля ОСОБА_2, від імені якого діяв представник ОСОБА_4 на нежитлове приміщення мансарди загальною площею 829, 6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6004.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, відсутні правові підстави права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення мансарди загальною площею 829, 6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, а до Державного реєстру прав має бути внесено запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України, згідно зі ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 (далі Порядок №1141), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також згідно з п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Отже, враховуючи визнання у судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу від 16.11.2010 року, який слугував підставою виникнення та реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нежитлові мансардні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає, що до Державного реєстру прав має бути внесено запис про скасування державної реєстрації прав, здійсненої 19.11.2010 року, реєстраційний номер 31990468, номер запису: 395 в книзі: 101неж-80.

Відповідно до абз. 2 п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав, державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, законодавство передбачає особливий порядок внесення записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року

Судом встановлено, що державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлові мансардні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 здійснено 19.11.2010 року, тобто до 1 січня 2013 року. Державна реєстрація права власності була проведена КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», номер запису: 395 в книзі: 101неж-80.

Таким чином, для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлові мансардні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, державний реєстратор, згідно вимог п. 41 Порядку №1141, переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав та вносить запис про скасування такої державної реєстрації прав.

Що стосується позовних вимог стосовно зобов'язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на нежиле приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити реєстрацію прав за територіальною м. Одеси в особі Одеської міської ради на нежиле приміщення мансарди, загальною площею 829, 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по справі №2-6176/11, суд вважає що вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень є саме дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній сам приймає рішення про державну реєстрацію або відмову в її проведенні, аналізуючи подані документи відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абз. 3 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналогічної правової позиції додержується Вищий адміністративний суд України в постановах від 02 жовтня 2014 року у справі № 819/2219/13-а, від 05 лютого 2015 року у справі №812/165/14, від 05 березня 2015 року у справі № 814/3197/13-а, від 08 жовтня 2015 року у справі №826/7425/14.

У відповідності з ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

При цьому, наведені в ч. 2 ст. 162 КАС України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку. В абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Даним судовим рішенням суд на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та з метою захисту прав позивача скасовує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2, з наведених вище підстав.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, яким скасовується рішення про державну реєстрацію права власності є самостійною підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Отже, скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду, яким скасовується рішення про державну реєстрацію права власності, державний реєстратор здійснює в силу прямих вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за процедурою передбаченою Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відсутністю при цьому альтернативної поведінки.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 11, абз. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд дійшов висновку про те, що необхідним та достатнім заходом для належного захисту прав позивача в межах даної справи є зобов'язання Міністерства юстиції України (залучено в якості відповідача в порядку правонаступника Державної реєстраційної служби України) в особі Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області повторно розглянути, подану територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), прийняту 18.03.2014 року 12:06:37 за реєстраційним номером НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 11, 24, 69, 71, 72, 86, 94, 128, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Нілової Ангеліни Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2, Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення від 01 квітня 2014 року №12079524, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Нілової Ангеліни Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2014 року №12079524.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлові мансардні приміщення, загальною площею 829, 6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, проведену 19.11.2010 року КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", номер запису: 395 в книзі: 101неж-80.

Зобов'язати Міністерство юстиції України в особі Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області повторно розглянути, подану територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), прийняту 18.03.2014 року 12:06:37 за реєстраційним номером НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя О.В. Глуханчук

Суддя К.С. Єфіменко

Суддя О.А. Левчук