Справа № 815/2285/15
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/2285/15

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

За участю: секретаря - Вишневської А.В.

представника позивача - ОСОБА_2 (посвідчення від 13.08.2015 року)

представника третьої особи - ОСОБА_3 (довіреність від 10.06.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора до Затоківської селищної ради, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А., державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко І.С., реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальність «Укрбудінвест», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та свідоцтв про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2746 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_8 та іншим (всього 13 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1», скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію права власності за: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_17, ОСОБА_18

В обґрунтування позову зазначено, що за результатами проведеної міжрайонною прокуратурою перевірки з питань додержання органами виконавчої влади та місцевого самоврядування земельного законодавства при наданні земельних ділянок безоплатно у власність встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2746 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_8 та іншим (всього 13 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене рішення прокурор вважає таким, що прийняте органом місцевого самоврядування з грубим порушенням вимог земельного та водного законодавства, а також режиму забудови відповідної територіальної одиниці, за наявності заборони суду вчиняти цим органом будь-які дії, а також приймати будь-які рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки, тому є незаконним, а рішення про державну реєстрацію прав власності і видані свідоцтва про право власності на земельні ділянки, прийняті на підставі зазначеного рішення ради, підлягають скасуванню.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року закрито провадження у справі за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора до Затоківської селищної ради, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А., державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко І.С., реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осі, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальність «Укрбудінвест», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в частині вимог про скасування свідоцтв про право власності.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року в іншій частині адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення Затоківської селищної ради № 2746 від 29.12.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_8 та іншим (всього 13 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1». Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 15.01.2015 року № 18636746, щодо реєстрації за ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною від 15.01.2015 року № 18635258, щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_2); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 22.01.2015 року № 18799702, щодо реєстрації за ОСОБА_10 права власності на земельну ділянку площею 0,086 га по АДРЕСА_4 (кадастровий номер НОМЕР_3); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 22.01.2015 року № 18775790, щодо реєстрації за ОСОБА_11 права власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_5 (кадастровий номер НОМЕР_4); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною від 22.01.2015 року № 18772411, щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_6 (кадастровий номер НОМЕР_5); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 22.01.2015 року № 18800256, щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_7 (кадастровий номер НОМЕР_6); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною від 22.01.2015 № 18800439, щодо реєстрації за ОСОБА_12 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_8 (кадастровий номер НОМЕР_7); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною 22.01.2015 року № 18800119, щодо реєстрації за ОСОБА_13 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_9 (кадастровий номер НОМЕР_8); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 22.01.2015 року № 18780429, щодо реєстрації за ОСОБА_14 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по бульвару АДРЕСА_10 (кадастровий номер НОМЕР_9); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною від 22.01.2015 року № 18778342, щодо реєстрації за ОСОБА_19 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_11 (кадастровий номер НОМЕР_10); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною від 23.01.2015 року № 18827200, щодо реєстрації за ОСОБА_20 права власності на земельну ділянку площею 0,0373 га по АДРЕСА_12 (кадастровий номер НОМЕР_11); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною 23.01.2015 року № 18827033, щодо реєстрації за ОСОБА_17 права власності на земельну ділянку площею 0,033 га по АДРЕСА_13 (кадастровий номер НОМЕР_12); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Іриною Сергіївною від 22.01.2015 року № 18799610, щодо реєстрації за ОСОБА_18 права власності на земельну ділянку площею 0,0328 га по АДРЕСА_14 (кадастровий номер НОМЕР_13).

В апеляційній скарзі Затоківська селищна рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на те, що даний спір виник із земельних відносин та має ознаки спору про право, просять судове рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2014 року Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, розглянувши заяви громадян ОСОБА_8 та інших (згідно додатку (Т. І, а.с. 19), прийнято рішення №2746, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_8 та іншим (всього 13 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Передано гр. ОСОБА_8 та іншим (13 чоловік) земельні ділянки загальною площею 0,5867 га безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (Т. І, а.с. 18).

На підставі вказаного рішення селищної ради державними реєстраторами реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А., Гриценко І.С. прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1); за ОСОБА_9 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_2); за ОСОБА_10 - на земельну ділянку площею 0,086 га по АДРЕСА_4 (кадастровий номер НОМЕР_3); за ОСОБА_11 - на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_5 (кадастровий номер НОМЕР_4); за ОСОБА_5 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_6 (кадастровий номер НОМЕР_5); за ОСОБА_4 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_7 (кадастровий номер НОМЕР_6); за ОСОБА_12 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_8 (кадастровий номер НОМЕР_7); за ОСОБА_13 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_9 (кадастровий номер НОМЕР_8); за ОСОБА_14 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по бульвару АДРЕСА_10 (кадастровий номер НОМЕР_9); за ОСОБА_19 - на земельну ділянку площею 0,0372 га по АДРЕСА_11 (кадастровий номер НОМЕР_10); за ОСОБА_20 - на земельну ділянку площею 0,0373 га по АДРЕСА_12 (кадастровий номер НОМЕР_11); за ОСОБА_17 - на земельну ділянку площею 0,033 га по АДРЕСА_13 (кадастровий номер НОМЕР_12); за ОСОБА_18 - на земельну ділянку площею 0,0328 га по АДРЕСА_14 (кадастровий номер НОМЕР_13) та реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області громадянам видані відповідні свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно (Т. І, а.с. 20-49, Т. ІІ, а.с. 20-22, 37-40).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ухвалами Приморського районного суду від 01.06.2012 року та від 05.07.2012 року у справі № 1522/12731/12 вжито заходи забезпечення позову ТОВ «Укрбудінвест», зокрема, зобов'язано не вчиняти будь-які дії будь-яким особам, включаючи Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчий комітет Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, щодо земельної ділянки площею 4,437 га, розташованої в АДРЕСА_15, яка згідно розробленого містобудівного обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу пансіонату ТОВ «Укрбудінвест» з північного заходу межує з земельною ділянкою, наданою в користування ТОВ «Укрбудінвест», на час розгляду справи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.12.2014 року у справі №495/6508/14-а заборонено Затоківській селищній раді Білгород-Дністровької ради Одеської області, відділу Держземагентства у м. Білгород-Дністровському Одеської області, Головному управлінню Держземагентства в Одеській області та іншим особам вчиняти будь-які дії, зокрема, давати згоду на розробку проектів відводу, затверджувати проекти відводу, передавати у приватну (безоплатну) власність будь-яким особам, присвоювати кадастрові номера, здійснювати нормативну оцінку та інші дії в межах земельної ділянки загальною площею 4,437 га, що розташована в АДРЕСА_15, яка межує з південного сходу-пляжною зоною Чорного моря, з північного заходу - територією пансіонату Клубний комплекс «Променад» (земельна ділянка площею 35,034 га., що знаходиться в оренді ТОВ «Укрбудінвест»), з північного сходу та південного заходу - продовження пляжної зони, до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.

За результатами перевірки у порядку нагляду за додержанням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування земельного законодавства при наданні земельних ділянок безоплатно у власність Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою встановлено ряд порушень Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області вимог земельного, водного законодавства, а також містобудівного законодавства при винесенні оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим прокурор звернувся до суду із цим позовом для вжиття заходів щодо усунення порушень вимог Закону у встановленому порядку.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність низці громадян для ведення дачного індивідуального будівництва здійснено без урахування правового статусу земельної ділянки, в тому числі, наявності судових рішень щодо обмежень відносно вказаної земельної ділянки, оспорювані рішення селищної ради та органу реєстрації є незаконними, вбачаються безумовні підстави для їх скасування.

Колегія суддів висновки суду вважає правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Цим же законом визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, пунктом 34 частини 1 статті 26 вказаного Закону закріплено, що виключно на пленарних засідання сільських, селищних, міських рад вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини 8 статті 118 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, яка протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Згідно із частиною дев'ятою статті 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини 4 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статті 152 ЗК Кодексу з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні управлінські функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 ЦК України) рішень органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в ЦК України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав.

Водночас, колегія суддів вважає, що це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - стаття 17 КАС відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Положеннями статей 118, 123, 124 ЗК України, якими врегульовано порядок передачі у власність, в користування та в оренду земельних ділянок державної та комунальної власності, встановлено виключні підстави для відмови у наданні земельних ділянок і така відмова може бути оскаржена до суду.

На відміну від зазначеного, частиною 1 статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова позиція колегії суддів у цій справі ґрунтується на висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010, яким надано офіційне тлумачення положень частини 1 статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу та пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони обґрунтовано.

Судом першої інстанції встановлено, що фактично відповідачем як суб'єктом владних повноважень врегульовано земельні відносини щодо розпорядження землями територіальних громад (пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12 Земельного кодексу) відносно земельної ділянки, що розташована на відстані 70-100 метрів від урізу води - Чорного моря.

Згідно з положенням частини 1 статті 3 ВК усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти (пункт 1 частини 2 статті 3 ВК).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЗК та статті 4 ВК до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

За правилами статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 88, 90 ВК України.

Так, відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом (частини 3 - 8 статті 88 ВК України).

Таким чином, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим та яка встановлюється за окремими проектами землеустрою, проте не може бути меншою за 25, 50 та 100 метрів залежно від площі відповідних водних об'єктів, як це передбачено у частині другій статті 88 ВК України та у статті 60 ЗК України.

Винятком можуть бути випадки, коли прибережна захисна смуга водойми знаходитися в межах населеного пункту, тоді слід виходити із затверджених проектів забудови цього населеного пункту.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України, від 03.11.2015 року у справі №21-2008а15/810/2041/14.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основним видом містобудівної документації на місцевому рівні є генеральний план населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного закону Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов'язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації (частина 2 статті 25 вказаного Закону).

При вирішенні спірного питання, колегія суддів виходить також із того, що відповідно приписів статті 1 Закону України від 05.11.2009 року № 1704-VI «Про будівельні норми» будівельні норми - затверджений суб'єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов'язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до пунктів 3.38, 3.39, 3.40 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування України від 17.04.1992 року № 44, території дачних і садівницьких товариств і об'єднань в залежності від їх розміщення розділяються на дачні і садівницькі поселення та райони. Дачні і садівницькі поселення розміщуються за межами населених пунктів.

Будівництво нових дачних та садівницьких районів в межах міських населених пунктів не допускається.

Будівництво нових дачних та садівницьких поселень на територіях, де діють планувальні обмеження, встановлені чинним законодавством, санітарними нормами та правилами, а також на резервних позаміських територіях, які передбачені містобудівною планувальною документацією для подальшого розвитку міст та поселень, інженерної і транспортної інфраструктури, не допускається.

Селища міського типу яким є смт. Затока входять до групи малих міст ( таб. 1.1. пункт 1.6 ДБН 360-92).

Як встановлено судом першої інстанції, згідно Генерального Плану смт. Затока, який затверджений рішенням Затоківської селищної ради від 22.02.2005 року № 1461, земельні ділянки передані спірним рішенням відповідача у власність громадянами для індивідуального дачного будівництва здійснені за рахунок земель рекреаційного призначення, запланованих для територій рекреаційних установ та центрів загально-рекреаційного обслуговування, а отже надання земельних ділянок не за її цільовим призначенням безумовно свідчить про порушення відповідачем приписів статті 88 ВК України, статті 60 ЗК України, статей 17, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», норм ДБН 360-92.

За таких обставин рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №2745 від 29 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність є незаконним та підлягає скасуванню.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 14.05.2013 року №233-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв'язку з їх розмежуванням» внесено зміни та доповнення до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вказаним Законом визначені особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, які полягають, зокрема, в одночасності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку з державною реєстрацією похідного речового права на неї, у тому числі при поновленні чи внесенні змін до існуючих договорів, за якими виникають похідні речові права (стаття 41 Закону).

Виходячи із наведеного, оскільки рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування вважається заявою про державну реєстрацію прав, а державна реєстрація права власності держави або територіальної громади на земельну ділянку проводиться одночасно з проведенням державної реєстрації права оренди чи іншого речового права на таку ділянку, уповноваженою особою власника земельної ділянки є її користувач (орендар) такої ділянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про не законність прийняття селищною радою спірного рішення в період чинності заходів забезпечення адміністративного позову, вжитих ухвалами Приморського районного суду від 24.12.2012 року у справі №1522/12731/12 та Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.12.2015 року у справі № 495/6508/14-а, які були діючими на момент прийняття спірного рішення.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи спірне рішення стосовно затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення дачного будівництва, селищна рада мала перевірити наявність правових підстав для прийняття такого рішення з урахуванням правового статусу земельної ділянки, в тому числі, з огляду на наявність вищенаведених обмежень.

Недотримання селищною радою зазначених вимог дає підстави для визнання спірного рішення стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок незаконним та його скасування, оскільки прийнято без урахування норм права, що підлягали застосуванню при прийнятті рішення.

При цьому, колегія суддів не погоджується із доводами третіх осіб, викладених в апеляційних скаргах, з того приводу, що спірне рішення як правовий акт індивідуальної дії вичерпав свою дію, оскільки факт оформлення права власності внаслідок прийняття спірного рішення не є свідченням, що вони вичерпали у повному обсязі свою дію.

Так, рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою не вичерпує свою дію прийняттям рішення про надання у власність та відповідним оформленням правовстановлюючих документів на земельні ділянки, оскільки на підставі такого рішення та землевпорядної документації компетентні органи відповідно до положень статей 1, 13, 18, 20 та 23 Закону України «Про оцінку земель», здійснюють нормативно грошову оцінку відповідних земельних ділянок, яка у відповідності до приписів статей 271, 286 Податкового Кодексу України є базою оподаткування земельним податком, який справляється регулярно.

Окрім того, інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку є складовою необхідних відомостей про земельну ділянку Державного земельного кадастру, який ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю (статті 15, 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI).

На спростування доводів апеляційної скарги щодо юрисдикції зазначеного спору, колегія суддів, окрім вищенаведених мотивів, вважає за необхідне зазначити наступне.

При визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд має виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

Приписами пункту 2 статті 121 Конституції України встановлено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Частинами 1, 2 статті 60 КАС України встановлено, що у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. Прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Враховуючи те, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року, справа № 1-1/99).

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Згідно ч. 2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва у суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Як вбачається із ч. 2 резолютивної частини вищевказаного Рішення Конституційного Суду України під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, пунктом 6 частини 2 статті 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Таким чином, прокурор може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадку, визначеному частиною 4 статті 21 Закону України «Про прокуратуру», в інших же випадках прокурор при зверненні до суду здійснює представницькі функції, а тому в позовній заяві повинен визначити підстави та обґрунтування представництва у суді інтересів держави, особу чи орган, які представляє.

Колегія суддів звертає увагу на те, що прокурор, звернувшись із позовом, в якості підстави позову не наводив порушення права володіння, користування чи розпорядження будь-яких осіб (стаття 152 ЗК України).

В якості обґрунтування позову (змісту вимоги) прокурор посилався виключно на порушення суспільного інтересу, отже, звернення прокурора, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції із адміністративним позовом в інтересах держави щодо спору з приводу правильного застосування законодавства органом місцевого самоврядування при прийнятті відповідного рішення в межах його компетенції, є публічно-правовим спором не зважаючи на те, що адміністративне рішення впливає на цивільні права та інтереси інших осіб.

Як зазначав прокурор, селищна рада, прийнявши оскаржуване рішення, незаконно розпорядилась землями комунальної власності, отже, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання щодо розпорядження земельної ділянки комунальної власності, яка вибула з її власності незаконно і шляхом вчинення протиправних дій.

Колегія суддів враховує також і те, що треті особи набули права власності не у результаті приватноправових правочинів, які передбачають певні матеріальні витрати набувача, а внаслідок прийняття суб'єктом владних повноважень відповідного рішення щодо надання земельних ділянок під дачне будівництво, які відповідно до приписів пункту 3.40 ДБН 360-92, використовуються виключно з метою позаміського відпочинку.

Інші доводи апеляційних скарг ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права.

Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для закриття провадження у справі.

Аналогічне наведення відповідних мотивів щодо відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України зазначено у постанові Вищого адміністративного суду України від 15.04.2015 у справі 2а-1005/182/12, номер судового рішення в ЄДРСР 43940102.

Окрім того, колегія суддів зазначає про наявність і іншої правової позиції Верховного суду України викладеної, зокрема, в ухвалі Верховного суду України від 23.06.2010 року, справа № 6-5019св10, номер судового рішення в ЄДРСРУ 10230325.

Враховуючи викладене, оскільки затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність низці громадян для ведення дачного індивідуального будівництва здійснено без урахування правового статусу земельної ділянки, в тому числі, наявності судових рішень щодо обмежень відносно вказаної земельної ділянки, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про незаконність оспорюваного рішення селищної ради та наявність підстав для його скасування.

Незаконність оспорюваного рішення також підтверджується висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.12.2015 року №15444/15-41/22256-22258/15-41 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою, призначеної на підставі постанови прокурора відділу прокуратури Одеської області в межах кримінального провадження, яким встановлено не відповідність вимогам законодавства проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок низці громадян та його затвердження рішенням селищної ради від 29.12.2014 року №2746.

Судом першої інстанції надано правильну оцінку вимогам ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за якими державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Отже, враховуючи неправомірність рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2746, яке стало підставою для прийняття рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за громадянами: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_17, ОСОБА_18, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність безумовних підстав для скасування відповідних рішень державних реєстраторів прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, правильність застосування норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, відсутність в апеляційних скаргах доводів, які б ці висновки суду спростовували, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене, оскільки висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правильним, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписано 15.03.2016 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин