Справа № К/9991/85481/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/85481/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Олендера І.Я.,

секретар судового засідання Титенко М.П.,

за участю:

представника відповідача - Пилипенка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року

у справі № 2а-1670/1415/11

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Головеного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (яка є правонаступником Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області (далі - відповідач) скасування податкових повідомлень-рішень від 31 грудня 2010 року № /0, № /0 (в редакції уточнення позовних вимог від 07 квітня 2011 року).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року позовні вимоги були задоволені. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ Полтавської області № /0 від 31 грудня 2010 року та № /0 від 31 грудня 2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року.

У запереченні на касаційну скаргу Лубенська ОДПІ Полтавської області, посилаючись на те, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційних скарг жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційних скарг та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Лубенська ОДПІ Полтавської області його правонаступником - Лубенською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Лубенською ОДПІ Полтавської області була проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 за період з 07 травня 2009 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої складений акт № 4234/17-НОМЕР_1 від 30 грудня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», наказу Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 «Про затвердження інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю»», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік у сумі 5059,50 грн., за 1-2 квартали 2010 року у сумі 218786,54 грн.; вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 847051,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: перевіркою правильності визначення підприємцем сум валового доходу за період з 07 травня 2009 року по 31 грудня 2009 року встановлено завищення суми валового доходу на 436,67 грн.; перевіркою правильності визначення підприємцем сум валового доходу за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року встановлено заниження суми валового доходу на 6666,67 грн.; перевіркою правильності визначення суми валових витрат за період з 07 травня 2009 року по 31 грудня 2009 року встановлено завищення валових витрат на суму 34166,67 грн. за рахунок включення до їх складу вартості одержаних, але не оплачених торгово-посередницьких послуг від ТОВ «Крон Інформ» у сумі 34166,67 грн. (без податку на додану вартість); перевіркою правильності визначення суми валових витрат за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року встановлено завищення валових витрат на загальну суму 1451910,29 грн. за рахунок включенні до їх складу вартості одержаного, але не оплаченого товару від фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, у сумі 39183,33 грн. (без податку на додану вартість) та від ВАТ «Агропромислова група «Закарпатський сад» у сумі 141199,00 грн. (без податку на додану вартість), вартості не реалізованої продукцції (залишок) у сумі 65642,50 грн. (постачальник - ТОВ «Хімагросервіс»), а також підприємцем не віднесено до складу валових витрат документи обліку (податкові накладні, накладні, рахунки-фактури, договір, документи на оплату продукції) по ТОВ «Торговий дім «Імпакт», перелік та реквізити яких наведені на 14-16 аркушах акту первеірки. Також, у акті первеірки було вказано, що: позивач неправомірно не включив до складу податкових зобов'язань листопада 2009 року податок на додану вартість у сумі 4000,00 грн. по господарській операції з ТОВ АФ «Червонозаводське бурякогосподарство», яке 09 листопада 2009 року згідно платіжного доручення № 578 перерахувало на рахунок позивача грошові кошти (за торгово-посередницькі послуги згідно договору № 8 від 01 жовтня 2009 року) у сумі 24000,00 грн. (у тому числі податок на додану вартість у сумі 4000,00 грн.; позивач неправомірно включив до складу податкових зобов'язань березня 2010 року податок на додану вартість у сумі 4160,00 грн., який не підтверджений податковими накладними (накладними), або документами про оплату продукції; позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту лютого - червня 2010 року податок на додану вартіст ьу загальній сумі 847210,75 грн. по господарських операціях з ТОВ «Торговий дім «Імпакт», оскільки: позивачем до перевірки не було надано товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару (засобів захисту рослин та посівного матеріалу), від ДПІ у Печерському районі надійши відповіді від 18 жовтня 2010 року № 27554/7/23-1110, від 15 листопада 2010 року №30717/7/23-1110, від 17 листопада 2010 року № 11918/7/15-510 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий дім «Імпакт» у зв'язку з невстановленням місцезнахолдження вказаного платника, а також повідомлено, що облікову спарву та звітну частину підприємства ТОВ «Торговий дім «Імпакт» було вилучено на підставі постанови слідчого СВ ПМ ДПА у Житомирській області, заведено кримінальну справу № 10/249001.

31 грудня 2010 року Лубенська ОДПІ Полтавської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 223846,04 грн. - за основним платежем.

31 грудня 2010 року Лубенська ОДПІ Полтавської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 1270576,50 грн., у тому числі: 847051,00 грн. - за основним платежем, 423525,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: податковий орган дійшов неправомірного висновку про безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Імпакт», оскільки такі висновки спростовуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами: видатковими та податними накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками та квитанціями до прибуткових касових ордерів, з урахуванням того, що переведення товару здійснювалось ТОВ «Транспортно-Експедиційна Компаія «Київ-Логістикс», з якою у ТОВ «Торговий дім «Імпакт» укладений договір про надання транспортних послуг № 25/02-10-014 від 25 лютого 2010 року, а також зважаючи на те, що придбаний у ТОВ «Торговий дім «Імпакт» товар був реалізований позивачем іншим субєктам господарювання; позивач правомірно сформував валові витрати у відповідних податкових періодах по господарських операціях з ТОВ «Крон Інформ», фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, ВАТ «Агропромислова група «Закарпатський сад», ТОВ «Хімагросервіс», оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що: укладений між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Імпакт» договір № 20/05-128 від 20 травня 2010 року не відповідає вимогам статей 628, 632, 669, 671, 673, 712 Цивільного кодексу України; позивач та ТОВ «Торговий дім «Імпакт» укладаючи оспорюваний договір, не ставили за мету здійснення господарської діяльності, а мали намір отримати податкову вигоду та ухилитись від сплати податків; до складу витрат підприємця відносяться тільки сплачені витрати поточного звітного періоду, а також витрати попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом поточного звітного періоду

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Згідно з частиною 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до частини 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що оскільки фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» вказаного Закону з деякими особливостями. Положення статті 5 («Валові витрати»") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. Відповідно до статті 8 («Амортизація») можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України. До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів вказує, що для віднесення фізичною особою - підприємцем вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат звітного періоду необхідне дотримання трьох умов: документальне підтвердження витрат, пов'язаність таких витрат із одержанням доходу, оплата вартості товарів (робіт, послуг) у звітному періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували оплату одержаних позивачем товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Крон Інформ» вартістю 34166,67 грн. (у 2009 році) від фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 вартістю 39183,33 грн. (у 2010 році), від ВАТ «Агропромислова група «Закарпатський сад» вартістю 141199,00 грн. (у 2010 році), від ТОВ «Хімагросервіс» вартістю 65642,50 грн. (у 2010 році) матеріали справи не містять, з огляду на що висновки суду першої інстанції про правомірність формування позивачем валових витрат по вказаних операціях (у 2009 році - у сумі 34166,67 грн., у 2010 році - у сумі 246024,83 грн.) є передчасними.

В свою чергу, в акті перевірки вказано, що сума завищення позивачем валових витрат у 2010 році становила 1451910,29 грн., у тому числі: 246024,83 грн. - за вказаними вище операціями, а в решті - за рахунок не включення до складу валових витрат сум, зазначених у первинних документах по господарських операціях з ТОВ «Торговий дім «Імпакт».

Виходячи з наведеного, у випадку, якщо позивач не формував валові витрати по господарських операціях ТОВ «Торговий дім «Імпакт», про що вказано у акті перевірки, то висновок податкового органу про завищення підприємцем валових витрат по операціях із зазначеним контрагентом є неправомірним.

Разом з цим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, а суд апеляційної інстанції - відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, не надали належної правової оцінки вказаним обставинам.

Крім іншого, судами попередніх інстанцій взагалі не були перевірені висновки податкового органу про завищенння та заниження позивачем валових доходів.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування реальності господарських операцій з ТОВ «Торговий дім «Імпакт», позивач посилався на те, що: кількість та вартість товару, який буде поставлятись позивачу сторони узгоджували у додатках до договору поставки (т.1 арк справи 244-250, т.2 арк. справи 1); на наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів (рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних товарно-транспортних накладних, банківських виписок, квитанцій до прибуткових касових ордерів - т.1 арк. справи 89-134, 136-149), виписаних належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, основними видами діяльності якого є оптова торгівля зерном, насінням, кормами для тварин та хімічними продуктами, для здійснення яких ТОВ «Торговий дім «Імпакт» має відповідну ліцкензію (т.1 арк. справи 153-157), з урахуванням того, що факт оприбуткування таких товарів підтверджується записами у прибутково-видатковій книзі обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів (т.1 арк. справи 220-224), а також зважаючи на те, що придбані у ТОВ «Торговий дім «Імпакт» товари (засоби захисту рослин, посівний матеріал) були реалізовані позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджено відповідними договорами, первинними бухгалтерськими документами та банківськими виписками (т.2 арк. справи 2-57).

В свою чергу, в обґрунтування правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) податковий орган посилався на те, що операції між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Імпакт» фактично не відбувались, оскільки: що облікову справу та звітну частину підприємства ТОВ «Торговий дім «Імпакт» було вилучено на підставі постанови слідчого СВ ПМ ДПА у Житомирській області, заведено кримінальну справу № 10/249001; постановою Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2010 року у справі № 1-266/10 ОСОБА_4 (який значиться директором ТОВ «Транспортно Експедиційна Компаія «Київ-Логістик»), який обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 205, частиною 2 статті 358 Кримінального кодексу України, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею підсудного на поруки трудового колективу ПП «Фінпап-Україна», а провадження у справі закрито. При цьому, у мотивувальній частині постанови вказано, що ОСОБА_4 свою вину визнав (т.1 арк. справи 197).

Колегія суддів вказує, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не встановили, стосовно кого була порушена кримінальна справа № 10/249001 та не перевірили, чи був постановлений вирок, або інше процесуальне рішення у цій кримінальні справі щодо вчинення (не вчинення) відповідними особами злочинів, у скоєнні яких їх було обвинувачено.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що суди попередніх інстанцій не перевірили, чи які приводи та підстави слугували підставою для порушення кримінальної справи № 1-266/10, з урахуванням того, що договір про надання транспортних послуг № 25/02-10-014 від 25 лютого 2010 року, укладений між ТОВ «Торговий дім «Імпакт» (замовником) та ТОВ «Транспортно Експедиційна Компаія «Київ-Логістик» (виконавцем), від імені ТОВ «Транспортно Експедиційна Компаія «Київ-Логістик» був підписаний не ОСОБА_4, а ОСОБА_5 (т.1 арк. справи 152).

Колегія суддів вказує, що вказані обставини входять до предмету доказування та підлягають обов'язковому встановленню судом.

Крім іншого, судами попередніх інстанцій взагалі не були перевірені висновки податкового органу про заниження позивачем податковогог кредиту у листопаді 2009 року та завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість у березні 2010 року.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 138 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ І.Я. Олендер