Справа № 826/24036/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2016 року письмове провадження № 826/24036/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промислові системи»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові системи» (далі - позивач або ТОВ «Промислові системи») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - відповідач або ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) по визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.10.2015 року № та №1.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки ТОВ «Промислові системи» не порушувало вимог підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139, пункту 198.3., пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були надані відповідачу під час перевірки та засвідчують належне виконання позивачем вимог податкового законодавства України в частині підтвердження права на податковий кредит та формування витрат підприємства по взаємовідносинам з контрагентами.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими з підстав встановлення, під час перевірки позивача, факту нереальності господарських операцій з контрагентами з ознаками фіктивності, що позбавляє позивача права на формування податкового кредиту та витрат підприємства по таким операціям.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» та ТОВ «Центрокомбуд» за період 01.01.2014 - 01.01.2015, за результатами якої складено акт від 21.09.2015 року № 582/1-26-50-22-08-32821424 (далі - Акт) , яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 339052,00 грн., а саме по періодах: річна 2014 року у сумі 339052,00 грн.;

пункту 198.3., пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 декларації з ПДВ) за січень 2015 року на суму 605404,00 грн.

У порядку пункту 86.7. статті 86 Податкового кодексу України, позивачем подавалися відповідачу заперечення до Акту, за результатом розгляд яких, висновки Акту залишені без змін.

У зв'язку з виявленими порушеннями, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.10.2015 року:

№ , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року на суму 605404,00 грн.;

№ 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 339 052,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 84 763,00 грн.

Підставою для прийняття зазначених спірних актів індивідуальної дії, став висновок податкового органу про нереальний характер операцій позивача з контрагентами - ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» та ТОВ «Центрокомбуд», сформований виходячи з наступного.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Центрокомбуд» (виконавець) укладений договір надання послуг механізмів № 01-11/14 від 03.12.2014 року, згідно якого виконавець зобов'язується надавати послуги будівельних машин та механізмів, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати вартість фактично наданих послуг на умовах цього Договору. Послуги надаються виконавцем на підставі прийнятих до виконання заявок замовника в яких будуть визначатися найменування робіт та кількість годин. Вартість послуг визначається у відповідності з тарифами на послуги механізмів вказаних в Додатку № 1 до даного Договору.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сторонами були оформлені первинні документи: додаток № 1 до Договору № 01-11/14 від 03.12.2014 року «Узгодження тарифів на послуги механізмів», який є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів, і є невід'ємною частиною договору; акт здачі-приймання наданих послуг від 24.12.2014 року на суму 119604,65 грн. Також, ТОВ «Центрокомбуд» виписано на адресу позивача податкову накладну від 24.12.2014 року № 343 на суму 119604,65 грн. (у т.ч. ПДВ - 19 934,11 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Центрокомбуд» (підрядник) укладений договір підряду від 03.12.2014 року № 02-11/14, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати роботи з виготовлення фіброзалізобетонної підлоги - 900 м.кв., а також виконати монтаж натяжних тросів для освітлення. Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною і складає 134 210,66 грн. (у т.ч. ПДВ - 22 368,44 грн.).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сторонами були оформлені первинні документи: акт № 02-12/14 від 24.12.2014 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року (ф. КБ-3) від 24.12.2014 року на суму 134 210,66 грн. (у т.ч. ПДВ - 22 368,44 грн.). Також, ТОВ «Центрокомбуд» виписано на адресу позивача податкову накладну від 24.12.2014 року № 344 на суму 134 210,66 грн. (у т.ч. ПДВ - 22 368,44 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Центрокомбуд» (підрядник) укладений договір підряду від 03.12.2014 року № 03-11/14, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати роботи з виготовлення панелей із тонколистової сталі та виконати їх збірку загальним об'ємом 18,856 т. Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною і складає 332 519,92 грн. (у т.ч. ПДВ - 55 419,99 грн.).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сторонами були оформлені первинні документи: акт № 03-12/14 від 24.12.2014 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року (ф. КБ-3) від 24.12.2014 року на суму 332 519,92 грн. (у т.ч. ПДВ - 55 419,99 грн.). Також, ТОВ «Центрокомбуд» виписано на адресу позивача податкову накладну від 24.12.2014 року № 345 на суму 332 519,92 грн. (у т.ч. ПДВ - 55 419,99 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Центрокомбуд» (підрядник) укладений договір підряду від 05.12.2014 року № 5-12/14, за умовами якого замовник доручає, а підрядник бере на себе виконання робіт з реконструкції складу в с. Парипси, Попільнянського району, Житомирьскої області по вул. Шевченко 18А згідно проекту. Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною (додаток № 1) і складає 1 372 080,00 грн.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сторонами були оформлені первинні документи: додаток № 1, яким визначений перелік та обсяг робіт, акт № 1-1/15 виконаних робіт за січень 2015 року від 21.01.2015 року на суму 1 372 080,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 228680,00 грн.). Також, ТОВ «Центрокомбуд» виписано на адресу позивача податкову накладну від 21.01.2015 року № 300 на суму 1 372 080,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 228680,00 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН.

Позивачем вартість за отримані послуги по контрагенту ТОВ «Центрокомбуд» були віднесені до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік у сумі 488612,69 грн., а також суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені позивачем до складу податкового кредиту у грудні 2014 року у сумі 97722,54 грн., у січні 2015 року у сумі 228680,00 грн. та відображена у Додатках №5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкових декларацій з ПДВ за відповідні звітні періоди.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» (виконавець) укладений договір підряду від 20.09.2014 року № 2-20/09/14, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання робіт з будівництва в с. Паволоч по вул. Завалля, 1, Попільнянського району, Житомирської області «Підлогового складу для зберігання зерна» згідно проекту. Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною(додаток № 1) і складає 1 384 014,00 грн.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, сторонами були оформлені первинні документи: додаток № 1 до договору, яким визначений перелік та обсяг робіт, акт № 15/10/14 виконаних робіт від 15.10.2014 року на суму 290000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 48333,33 грн.); акт від 03.10.2014 року прийняття-передачі давальницької сировини до договору підряду № 20/09/14 підряду; акт № 1-09/12/14 виконаних робіт від 09.12.2014 року на суму 1384014,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 230669,00 грн.). Також, ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» виписані на адресу позивача податкові накладні від 15.10.2014 року № 201 на суму 290 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 48 333,33 грн.), від 09.12.2014 року № 123 на суму 1384014, 00 грн. (у т.ч. ПДВ - 230669,00 грн.), які зареєстровані в ЄРПН.

Позивачем вартість за отримані послуги по контрагенту ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» були віднесені до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік у сумі 1395011,67 грн., а також суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені позивачем до складу податкового кредиту у жовтні 2014 року у сумі 48333,33, грн. та відображена у Додатках №5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 року.

В той же час, в ході аналізу інформаційної бази даних «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Центрокомбуд» на дату складання акту має стан - 7 (до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей); свідоцтво платника ПДВ анульовано -14.07.2015 року; інформація про кількість працюючих, основні фонди, транспортні засобі - відсутня.

Згідно бази даних «Податковий блок»: ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» на дату складання акту має стан - 28 триває процедура припинення (направлені заперечення до органу ДФС); свідоцтво платника ПДВ анульовано -17.02.2015 року; інформація про кількість працюючих, основні фонди, транспортні засобі - відсутня. Також, до перевірки надано матеріали кримінального провадження, згідно даних якого директор ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» ОСОБА_1 пояснив, що не має відношення до діяльності підприємства, а реєстраційні дії вчинив включно за винагороду та на прохання невстановлених осіб.

Надавши оцінку викладеному в сукупності, відповідач дійшов висновку про те, що реальність вчинення господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, отже у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи протиправними спірні податкові повідомлення-рішення від 16.10.2015 року № та №1, позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду про їх скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, що застосована відповідачем під час прийняття спірних рішень).

Згідно підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1., пункту 44.2. статті 44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2., абзацу 1 пункт 198.3. статті 198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, крім іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3. статті 198 Кодексу).

За правилами пункту 198.6. статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 200.1. статті 200 Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду ( пункт 200.3. статті 200 Кодексу).

За правилами пункту 200.4. статті 200 Кодексу, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, слід зазначити, що статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій. Відповідно, оформлені належним чином податкові накладні, видаткові накладні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку є документами, які є підставою для формування податкового кредиту та витрат підприємства у податковому обліку.

Між тим, наявність податкових накладних, видаткових накладних та інших первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку, є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат підприємства, оскільки право на їх оформлення надають лише реальні господарські операцій, за результатами яких платник податків формує податковий кредит та витрати.

В ході судового розгляду, судом були досліджені та оцінені надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Скай-Холдинг» та ТОВ «Центрокомбуд» для підтвердження їх реальності (договори та невід'ємні частини до них, акти, податкові накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості), в результаті чого судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони складені належним чином та містять всі обов'язкові реквізити, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

Наявність первинних документів щодо взаємовідносин позивача з контрагентами відповідачем не заперечується, проте на його думку, такі первинні документи складені формально по операціям, які фактично не здійснювалися з метою штучного формування податкового кредиту та витрат підприємства. При цьому, вичерпного переліку розбіжностей між вимогами діючого законодавства до оформлення первинних документів та фактичним змістом наданих позивачем первинних документів, відповідачем же не наведено.

В той же час, суд вважає, що без надання належної правової оцінки первинним документам по взаємовідносинам позивача з контрагентами, в основу висновків акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідачем, фактично, покладена інформація, достовірність якої не доведена у встановленому законом порядку.

Всупереч вимог Податкового кодексу України відповідач не спростував законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами, тобто, фактично, податковим органом заміщено обов'язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов'язок доводити податковому органу права на податковий облік певних операцій.

При цьому, зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагентів позивача і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

Слід також зазначити, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, приймати рішення щодо реальності тих чи інших господарських операцій платника податку або права визнавати нікчемними вчинені ним правочини.

Також, суд притримується позиції, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з постачальником, який був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платник податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність, ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Таким чином, на виконання вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не надані належні та допустимі докази на спростування фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом, за наслідками яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що фактично були відсутні обставини, наявність яких дало б підстави ставити під сумнів реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Скай-Холдинг» та ТОВ «Центрокомбуд».

Крім зазначеного, суд також не залишає поза увагою, що за правилами статті 16, пункту 36.1., пункту 36.5. статті 36, пункту 38.1. статті 38, пункту 44.1. статті 44, пункту 47.1. статті 47, пункту 49.2. статті 49 Кодексу, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року і повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа «Булвес АД» проти Болгарії) констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товарів/робіт/послуг від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та формування витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи судом встановлено не було.

Аналогічна позиція підтверджується численною судовою практикою у відповідних справах (ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 року № К/9991/64614/11, від 16.03.2013 року № К/800/9087/13).

Незважаючи на зазначене, відповідач позбавив позивача права на формування податкового кредиту та витрат підприємства через недотримання вимог податкового законодавства його контрагентами.

За таких обставин, висновки відповідача, покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 16.10.2015 року № та №1 є помилковими, внаслідок чого такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові системи» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16.10.2015 року № та №1.

Судові витрати в сумі 15 438,29 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові системи» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій