Справа № П/811/20/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2016 рокусправа № П/811/20/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/20/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2015 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.10.2015 - т.7, а. с.103) просила визнати протиправною та скасувати вимогу Ф-35 від 10 жовтня 2014 р. про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у частині визначеного грошового зобов'язання у сумі 100 061,58 грн., винесену Новоукраїнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем невірно обраховано суму єдиного податку, що підлягає до сплати, оскільки при визначенні доходу, що є базою оподаткування, не враховано витрат господарської діяльності, внаслідок чого завищено чистий оподатковуваний дохід та відповідно завищено нарахований страховий внесок.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/20/15 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано протиправністю спірної вимоги в оскарженій частині з огляду на те, що приймаючи вимогу про сплату єдиного внеску, відповідач всупереч приписів п.44.6 ст.44 ПК України не враховував наданих позивачем документів на підтвердження витрат на загальну суму 558627,73 грн. за період, який перевірявся.

Не погодившись з постановою суду, Новоукраїнською ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/20/15, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги по суті є висновками акту перевірки позивача. Скаржник вказує на те, що позивачем до перевірки не надано документів, що підтверджують витрати господарської діяльності, а отже податковим органом розрахунок єдиного внеску зроблений у відповідності до виявленого доходу в чіткій відповідності до вимог законодавства.

ФОП ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що відповідачем неправомірно не було враховано документального підтвердження витрат Підприємця, про які заявляла остання при подачі заперечень на акт перевірки, внаслідок чого невірно було визначено суму єдиного внеску у спірній вимозі.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені. Від позивача в справу надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено про безпідставність вимог податкового органу та необхідність залишення без змін законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників сторін, виходячи з приписів ч.4 ст.196 КАС України , не перешкоджає розгляду скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Новоукраїнською ОДПІ проведено планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівникам, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 0.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 26.06.2014 № 19/11-28-17-03/НОМЕР_1 (т.1, а. с.13-48).

В даному акті перевірки зазначені наступні обставини, що призвели до виявленого порушення:

ФОП ОСОБА_2 оподаткування одержаних доходів від провадження господарської діяльності здійснювала на спрощеній системі: 2011 рік - єдиний податок; 2012, 2013 роки - єдиний податок, 2 група.

Починаючи з січня 2012 року Підприємець отримувала дохід від надання в суборенду нерухомого майна юридичним особам, які перебували на загальній системі оподаткування (ПП "Помічник 91", ПП "Алмет" та ТОВ "Фарм Мак Україна").

З огляду на початок здійснення такого виду діяльності як надання в суборенду нерухомого майна, Підприємець в першому кварталі 2012 року повинна була перейти з 01.04.2012 на застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п'ятої групи платників єдиного податку чи на сплату інших податків і зборів, чого не зробила, порушивши таким чином вимоги п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.

Так, за розрахунком розміру заниження сплати єдиного внеску визначеного податківцями, отриманий Підприємцем дохід за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, який підлягає оподаткуванню у відповідності до ст.177 ПК України, становить 677 963 грн. (т.1, а. с.25).

Крім того, в результаті даного порушення Підприємцем всупереч п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було також занижено сплату єдиного внеску на 144172,90 грн., який нараховується з чистого оподатковуваного доходу.

10.07.2014 ФОП ОСОБА_2 подала до податкового органу заперечення на акт перевірки від 26.06.2014 (т.1, а. с.53, 54).

В даних запереченнях Підприємець повідомила відповідача про наявність документів, які підтверджують понесення нею витрат, врахування яких вплине на остаточну суму донарахованого єдиного внеску.

Новоукраїнською ОДПІ на акт перевірки від 26.06.2014 прийнято вимогу № Ф-35 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка визнана протиправною рішенням ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 08.08.2014 частково на суму 12074,16 грн. (т.7, а. с.108-110).

На виконання даного рішення Новоукраїнською ОДПІ направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-35 від 10.10.2014 з визначенням загальної суми такої недоїмки з єдиного внеску у розмірі 132 098,74 грн. (т.1, а. с.49).

Підприємець, не заперечуючи невиконання нею обов'язку перейти з 01.04.2012 на застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п'ятої групи платників єдиного податку чи на сплату інших податків і зборів, вважає, що при розрахунку сум, донарахованих у зв'язку з цим порушенням, зокрема і сум єдиного внеску, податківці повинні були врахувати надані позивачем первинні документи, які підтверджують понесені Підприємцем витрати.

При цьому позивач зазначає, що оскільки система оподаткування, на якій перебувала ФОП ОСОБА_2, не передбачала обов'язку вести облік витрат, то документи на підтвердження витрати змогла надати лише під час оскарження висновків акту перевірки.

В зв'язку з цим ФОП ОСОБА_2, вважаючи зазначену вимогу контролюючого органу Ф-35 від 10 жовтня 2014 р. неправомірною у частині визначеного грошового зобов'язання у сумі 100 061,58 грн., звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Новоукраїнської ОДПІ не підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно п.291.3 ст.291 ПК України (в редакції на період, який перевірявся) юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

У пункті 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що спрощена система поділяється на групи.

За даним пунктом друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб-підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи-підприємці належать виключно до третьої або п'ятої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для таких груп.

Відповідно до п.п.5 п.п.298.2.3 п.298.2 си.298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Отже, позивач, отримуючи дохід від здачі в оренду нерухомого майна, здійснювала господарську діяльність, яка не поширюється на суб'єктів 2 групи спрощеної системи, в зв'язку з чим з 01.04.2012 повинна була перейти до третьої чи п'ятої групи платників єдиного податку або ж на загальну систему оподаткування.

З огляду ж на те, що Підприємцем не було подано заяву про перехід на іншу групу платника єдиного податку, податковий орган правомірно зазначив, що з II кварталу 2012 року ФОП ОСОБА_2 стала суб'єктом застосування загальної системи оподаткування.

У п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Стаття 7 Закону № 2464 визначає базу нарахування єдиного внеску.

Згідно ч.11 ст.8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У ч.ч.1, 3, 4 ст.25 Закону № 2464 встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У відповідності до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У п.177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Розділ ІІІ ПК України стосується податку на прибуток підприємств.

Отже, витрати суб'єкта господарювання, який є суб'єктом застосування загальної системи оподаткування, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток підприємств.

Так, за положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 розділу III ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

З апеляційної скарги вбачається, що позиція скаржника по суті зводиться до того, що позивачем надані суду певні види первинних документів на підтвердження витрат Підприємця, які не взяті до уваги податковим органом з огляду на те, що їх не було надано до перевірки.

Колегія суддів вважає таку позицію відповідача такою, що суперечить приписам чинного податкового законодавства.

Так, згідно п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, наведена норма встановлює обов'язок врахувати первинні документи, надані платником податків, якщо такі документи були подані до прийняття рішення контролюючим органом.

З наведених вище обставин вбачається, що Підприємцем у запереченнях на акт перевірки від 26.06.2014 заявлялось про надання первинних документів, які підтверджують витрати позивача за період, який перевірявся. Проте, всупереч приписів п.44.6 ст.44 ПК України відповідачем ці первинні документи при винесенні спірної вимоги не були враховані.

Позивачем вказані первинні документи були надані до суду, і згідно висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2015 позивач документально підтвердила витрати, що пов'язанні з господарською діяльністю, на загальну суму 558 627,73 грн. (168779,11 грн. за 2012 рік; 389848,62 грн. за 2013 рік) (т.7, а. с.45-78).

Також згідно вказаного висновку експертизи, сумою доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, є 119335,27 грн. (677963 - 558627,73).

Відповідно до вищенаведеного п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 з цієї суми нараховується єдиний внесок, який за помісячним розрахунком складає у загальній сумі 32 037,16 грн. (ставка 34,7%) (т.7, а. с.54, 55).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що приймаючи вимогу про сплату єдиного внеску, відповідач повинен був враховувати, що позивач документально підтвердила витрати за період проведення перевірки на загальну суму 558627,73 грн., внаслідок чого оскаржена вимога Ф-35 від 10 жовтня 2014 р. є протиправною у частині визначеного грошового зобов'язання на суму 100 061,58 грн.

Наведене свідчить про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-35 від 10 жовтня 2014 р. в її оскарженій частині.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Приймаючи до уваги, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 року Новоукраїнській об'єднаній державній податковій інспекціїГоловного управління ДФС у Кіровоградській області відстрочено сплату судового збору відповідно до ст..88 КАС України до винесення рішення у справі, а також враховуючи, що фактично судовий збір не сплачено, згідно з вимогами ч.2 ст.88, ст..94 КАС України належить до стягнення з Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області судовий збір у розмірі 2 201,35 грн. із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.88, 94, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/20/15 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 р. у справі № П/811/20/15 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (, м. Новоукраїнка, вул. Леніна, 52/1) до Спеціального фонду Державного бюджету україни (одержувач - УДКСУ у бабушкінському районі м. дніпропетровська, Дніпропетровської області, р/р 1004 (КБКД 22030001), , банк отримувач ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. дніпропетровська, МФО 805012, призначення платежу - судовий збір за апеляційно скаргою, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд) судовий збір за подання апеляційної скрги у розмірі 2 201 (дві тисячі двісті одна) грн.35 коп.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко