Справа № 2а-14406/12/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2016 р. м. Київ К/800/25228/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (правонаступник Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби) та заяву Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про приєднання до касаційної скарги

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.01.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013

у справі № 2а-14406/12/2670 Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Кийон»

до 1. Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (ДПІ)

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.01.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013, позов задоволено: стягнуто на користь ТОВ «Кийон», банківський поточний рахунок № 11 в ЗАТ «ПРАЙМ-БАНК», МФО 300669; з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у м. Києві бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 4122505,00 грн. за квітень 2004 року.

У касаційній скарзі ДПІ, до якої приєдналося Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що позивач подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за квітень 2004 року, розрахунок експортного відшкодування, в яких задекларував до відшкодування ПДВ у сумі 24250032,00 грн. Ця сума бюджетного відшкодування була зменшена позивачу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 22.06.2004 № 694/23-4/24097174, прийнятого за результатами проведення перевірки останнього з питань правомірності декларування заявлених сум бюджетного відшкодування ПДВ. Постановою Господарського суду м. Києва від 01.06.2007 у справі № 33/509-29/273-А, яка набрала законної сили 14.10.2008 (дата прийняття Київським апеляційним адміністративним судом ухвали про залишення без змін цієї постанови за результатами апеляційного перегляду), зазначене податкове повідомлення-рішення визнано недійсним, на користь ТОВ «Кийон» з Державного бюджету України стягнуть бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 20127527,00 грн., задеклароване за квітень 2004 року.

Відповідно до пункту 1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР, у редакції чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (підпункт 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, застосував норму частини 1 ст. 72 КАС України, виходив із встановлених постановою Господарського суду м. Києва від 01.06.2007 у справі № 33/509-29/273-А за позовом ТОВ «Кийон» до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, ГУ Держказначейства України у м. Києві, Держказначейства України про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ та визнав преюдиційне значення за висновком суду в цій постанові щодо юридичної оцінки дій ТОВ «Кийон» при декларуванні у податковій декларації за квітень 2004 року податкового кредиту в сумі 24250032,00 грн. за податковою накладною, виписаною ТОВ «ПромТехІмпЕкс», та бюджетного відшкодування ПДВ у цій сумі, заборгованість за якою, з врахуванням виплаченого відшкодування в розмірі 20127527,00 грн. за цією декларацією, становить 4122505,00 грн.

Задовольняючи позов ТОВ «Кийон» у справі № 33/509-29/273-А, суд виходив з того, що поставка ТОВ «Кийон» від ТОВ «ПромТехІмпЕкс» товару (біологічно активної добавки «Еректіум форте» у кількості 1161400 упаковок) загальною вартістю 145500192,00 грн. (у т.ч. ПДВ 24250160,00 грн.) відбувалася. Як на підставу висновку про реальність операції з поставки суд послався на акт прийому-передачі товару, накладну, податкову накладну, платіжні доручення та банківські виписки з розрахункового рахунку, на договір комісії між позивачем та ТОВ «Українська промислова експортна компанія» (комісіонер) від 26.04.2004 № 26/04, на виконання кого комісіонер продав товар (біологічно активної добавки «Еректіум форте» у кількості 1161400 упаковок) за ціною 121366300,00 грн. нерезиденту - компанії «Koral Enterprises, Inc» згідно із експортним контрактом від 27.04.2004 № В-04.

Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом цієї норми преюдиційне значення для суду мають саме фактичні обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а не юридична оцінка цих обставин судом.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР, у редакції чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності (пункт 5.1 ст.5 цього Закону)

За змістом наведених норм право платника податку на додану вартість на включення сум податку, сплачених постачальнику у складі ціни за товари (послуги), до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит. Це відповідає самому змісту норми підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, яка надає платнику податку право зменшити податкові зобов'язання на суму податку, сплаченого ним у зв'язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презумує здійснення господарських операцій, що є об'єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини зазнання певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності. Разом з тим, збитковість господарської операції, в тому числі і завідома, може бути обумовлена об'єктивними причинами, через які така операція є виправданою і в цілому відповідає загальновизнаним правилам ведення господарської діяльності.

Як свідчать встановлені у постанові Господарського суду м. Києва від 01.06.2007 у справі № 33/509-29/273-А обставини, позивач здійснив реалізацію придбаного у ТОВ «ПромТехІмпЕкс» товару за договором комісії за ціною, яка нижче ціни придбання: так, позивач придбав біологічно активні добавки «Еректіум форте» у кількості 1161400 упаковок за ціною 145500192,00 грн., а реалізував на експорт цей же товар та у цій же кількості за ціною 121366300,00 грн.

Вказані обставини свідчать про відсутність у позивача при здійсненні придбання цього товару та його подальшої реалізації розумних економічних цілей, окрім, як отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту. Невеликий термін часу, який минув з дати придбання товару до дати його подальшої реалізації виключають виникнення будь-яких об'єктивних обставин, які б оправдували з точки зору економічної доцільності реалізацію позивачем товару нижче ціни придбання з таким розривом.

Ці обставини не можуть бути розцінені як дотримання позивачем умов, встановлених нормами Закону № 168/97-ВР, на, що, однак, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що і призвело до неправильного вирішення спору внаслідок порушення судом норм підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР та пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві та заяву Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про приєднання до касаційної скарги - задовольнити, скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.01.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев