Справа № 2а-5439/12/2070
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р.Справа № 2а-5439/12/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2012р. по справі № 2а-5439/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-Інтер"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-Інтер" (далі - ТОВ "Горизонт-Інтер", позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Київському районі м. Харкова Харківської області ДПС, відповідач), в якому просив суд скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № від 29.03.2012р. про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Горизонт-Інтер" з податку на додану вартість в сумі 286750,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2012 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-Інтер" - задоволено в повному обсязі.

Скасовано в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № від 29.03.2012 року Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Горизонт-Інтер" з податку на додану вартість в сумі 286750,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 1,00 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2012 р. скасовано та у задоволенні позовних вимог ТОВ "Горизонт-Інтер" відмовлено з тих підстав, що позивачем не було підтверджено первинними документами, складення яких передбачено договором, правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, зокрема, накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, крім того, акти приймання виконаних робіт також не містять відомостей, щодо передачі від підрядника до замовника обладнання, яке було встановлено при виконанні робіт.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 по справі № 2-а-5439/12/2070 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування зазначеного рішення Вищий адміністративний суд України зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасно висновку щодо вирішення спору, не встановивши всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, обставин щодо фактичної передачі позивачу обладнання, визначеного договором підряду від 01.12.2010р. № 1/12, укладеного між позивачем та ТОВ "Спецтеплосервіс", не витребувано та не досліджено документи, що підтверджують чи спростовують таку передачу.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2012р. по справі № 2а-5439/12/2070.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 17.03.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, позицію Вищого адміністративного суду України, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ТОВ "Горизонт-Інтер" з 21.12.2004 року перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Харкова (правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби) та зареєстровано платником податку на додану вартість.

15.03.2012 року головним державним податковим ревізором-інспектором відділу особливо важливих перевірок управління податкового контролю ДПІ у Київському районі м. Харкова Харківської області ДПС відповідно до наказу начальника від 22.02.2012 р. № 513 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Горизонт-Інтер" щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ "Спецтеплосервіс" () за січень 2011 року, за результатами якої складено акт від 15.03.2012 року №45/18-010/33288756 (далі - акт перевірки).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу України, донараховано податок на додану вартість в сумі 286750,00 грн. (а.с. 11-17).

На підставі акту перевірки 29.03.2012 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "Горизонт-Інтер" з податку на додану вартість в загальному розмірі 286751,00грн. (в тому числі 286750,00 грн. - за основним платежем та 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 9).

Не погодившись з цим податковим повідомленням-рішенням, позивач 06.04.2012 року подав до Державної податкової служби у Харківській області скаргу (а.с. 30-34), за результатами розгляду якої рішенням від 24.04.2012 року №2147/10-212 оскаржуване податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення (а.с. 35-38).

Зазначений факт став підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 вказаного Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 зазначеного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що між ТОВ "Горизонт-Інтер" та ТОВ "Спецтеплосервіс" укладено договір підряду за № 1/12 від 01.12.10 року з технічним завданням (додаток №1 до цього договору) та додатковою угодою від 07.06.2011 року (а.с. 22-29, 90).

Відповідно до умов вищевказаного договору ТОВ "Спецтеплосервіс" (як підрядником) були надані послуги по демонтажу та монтажу обладнання систем вентиляції та кондиціювання на об'єкті ТОВ "Горизонт-Інтер" за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 102, торговий центр "Атріум" на загальну суму 1720500,00 грн. Вищенаведені роботи були виконані власноручно ТОВ "Спецтеплосервіс" та прийняті замовником 31.01.2011 року згідно акту прийняття виконаних робіт (а.с. 89).

Як вбачається з копій свідоцтва про право власності від 25.09.2007 року, витягу про реєстрацію права власності №16071179 від 26.09.2007 року (а.с. 75, 76), витягу з технічного паспорту КП "БТІ" (а.с. 97-99), акту державної приймальної комісії №23/7 від 05.09.2007 року (а.с. 108-112), будівля за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 102, торговий центр "Атріум", належить на праві приватної власності ТОВ "Горизонт-Інтер" та прийнято в експлуатацію.

На підтвердження передачі приміщення з охороною для розташування підрядника на час виконання робіт позивачем надано до суду копії наказів №2 від 02.12.2010 року, №22-к від 02.06.2008 року, договір про надання охоронних послуг від 01.04.2010 року (а.с. 92-94, 100, 101).

Відповідно до умов договору та додаткової угоди від 07.06.2011 року до нього в якості сплати робіт за договором ТОВ "Горизонт-Інтер" передав ТОВ "Спецтеплосервіс" вексель серії АА № 0018450 на суму 1720500,00 грн. Складений акт прийому-передачі векселя від 16.06.2011 року (а.с. 91).

31.01.2011 року ТОВ "Спецтеплосервіс" складена та надана ТОВ "Горизонт-Інтер" податкова накладна за № 5 на суму 1720500,00 грн., в тому числі ПДВ - в розмірі 286750,00 грн. (а.с. 123), що включена до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за січень 2011 року (а.с. 105, 106).

Позивачем відповідні суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "Спецтеплосервіс" були включені до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях з податку на додану вартість за січень 2011 року, поданих до податкового органу (а.с. 102-104, 107).

Крім того, враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України по вказаній справі, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 року зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт-Інтер" надати письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо фактичної передачі позивачу обладнання за договором підряду від 01.12.2010 р. № 1/12 (накладні, журнал видачі довіреностей, технічні паспорти на обладнання тощо).

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем додатково надані письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що ТОВ "Горизонт-Інтер" на праві власності належить нежитлова будівля літера "С-4" загальною площею 5342,4 квадратних метри, яка розташована за адресою: місто Харків, вулиця Сумська, будинок 102, яка обладнана загальною системою вентиляції та кондиціювання повітря.

У зазначеній нежитловій будівлі розташований торгівельний центр "Атріум", приміщення якого надаються позивачем в оренду торгівельним організаціям (юридичним особам, фізичним особам-підприємцям тощо).

У вересні-жовтні 2010 року від кількох орендарів фізичних осіб - підприємців до ТОВ "Горизонт-Інтер" надійшли звернення щодо поломок та якості роботи системи вентиляції та кондиціювання повітря вказаної вище нежитлової будівлі, що підтверджується письмовими заявами фізичних осіб-підприємців.

У зв'язку із зазначеними скаргами орендарів ТОВ "Горизонт-Інтер" прийняте рішення про здійснення ремонту системи вентиляції і кондиціювання повітря, що підтверджується наказом № 1 від 15 листопада 2010 року.

З метою здійснення ремонту системи вентиляції і кондиціювання повітря та усунення недоліків у її роботі 01 грудня 2010 року між позивачем і ТОВ "Спецтеплосервіс" був укладений договір підряду № 1/12.

Відповідно до умов цього договору підрядник зобов'язався виконати демонтаж та монтаж оснащення системи вентиляції та кондиціювання повітря відповідно до встановлених норм державних стандартів у належній на праві власності позивачу нежитловій будівлі (пункт 1.1 договору).

Між позивачем та підрядником було узгоджене технічне завдання (додаток № 1 до договору), а також перелік відібраного підрядником відповідно до технічного завдання основного обладнання (додаток № 2 до договору).

Вартість обладнання та виконаних робіт за цим договором склала 1720500,00 грн. (у тому числі податок на додану вартість 286750,00 грн.) (пункт 2.1 договору).

Підрядником були виконані свої зобов'язання за цим договором і 31 січня 2011 року між позивачем та підрядником був складений акт приймання виконаних робіт за вказаним договором на загальну суму 1720500,00 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 286750,00 грн.).

Розрахунки з підрядником здійснені позивачем перевідним векселем за номінальною вартістю 1720500,00 грн. на підставі додаткової угоди від 07 червня 2011 року до договору підряду та акту приймання-передачі векселя від 16 червня 2011 року.

Будь-які інші первинні документи (накладні, довіреності, технічні паспорти тощо) у межах здійснення господарських операцій за наведеним вище договором між позивачем та підрядником не складалися і позивачем не видавалися та не отримувалися у зв'язку з наступним.

Система вентиляції і кондиціювання повітря є складовою частиною зазначеної вище належної на праві власності позивачу нежитлової будівлі в розумінні частини 1 статті 187 Цивільного кодексу України, оскільки вона не може бути відокремлена від цієї нежитлової будівлі без її пошкодження або істотного знецінення. Система вентиляції і кондиціювання повітря створювалася (будувалася) разом зі створенням (будівництвом) цієї нежитлової будівля та була наявна у ній під час прийняття до експлуатації.

У зв'язку з наведеними обставинами система вентиляції і кондиціювання повітря, а також і її окремі елементи (обладнання, пристрої тощо), не обліковується у бухгалтерському обліку та балансі позивача як окремий актив, оскільки її вартість є складовою частиною вартості (включена у вартість) належної на праві власності позивачу нежитлової будівлі.

У бухгалтерському обліку позивача за субрахунком 103 "будівлі та споруди" рахунку 10 "основні засоби" обліковується саме нежитлова будівля (складовою частиною якої є система вентиляції і кондиціювання повітря), що також відображається і у його балансі.

Нежитлова будівля обліковується (з урахуванням у тому числі системи вентиляції і кондиціювання повітря) у бухгалтерському обліку та балансі позивача з жовтня 2007 року за балансовою вартістю 14841460,12 грн.

Господарська операція за наведеним вище договором була відображена у бухгалтерському обліку та балансі позивача наступним чином:

- сума в розмірі 1164634,18 грн., що не перебільшує 10 відсотків від балансової вартості основного засобу (нежитлової будівлі) віднесена позивачем до складу витрат і облікована на рахунок 92 "амортизаційні витрати" як сума витрат на ремонт та поліпшення основних засобів на підставі пункту 14 6.12 статті 14 6 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на той час);

- сума у розмірі 286750,00 грн. (сума податку на додану вартість) була облікована на рахунку 64 "розрахунок з податками та платежами";

- сума в розмірі 269115,82 грн. (решта від: 1720500,00 - 1164634,18 - 286750,00) віднесена на рахунок капітальних інвестицій і облікована за рахунком 15 "капітальні інвестиції", а потім на субрахунок 103 "будівлі та споруди" рахунку 10 "основні засоби".

Наведені вище обставини щодо відображення господарської операції за договором підряду у бухгалтерському обліку та балансі позивача підтверджуються документами бухгалтерського обліку та звітності (балансами позивача і оборотно-сальдовими відомостями по рахунках).

Таким чином, позивач у межах виконання зазначеного договору не отримував від підрядника товарно-матеріальних цінностей та не обліковував їх у своїй бухгалтерській звітності та балансі. Позивач лише погодив з підрядником технічне завдання на виконання підрядних робіт та перелік основного обладнання відібраного підрядником для їх виконання (додатки № 1 і № 2 до договору). Підрядні роботи за цим договором виконувалися підрядником з власних (придбаних ним особисто) матеріалів (у тому числі і обладнання), вартість яких була врахована підрядником та позивачем у загальній вартості підрядних робіт за договором (1720500,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість), які були прийняті позивачем за актом приймання виконаних робіт від 31 січня 2011 року та обліковані у бухгалтерському обліку і балансі у відповідності до вимог Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на той час), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІУ від 16 липня 1999 року, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30 листопада 1999 року та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186) і прийнятих в Україні Положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

За таких обставин, позивач, з метою подальшого використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, отримав від підрядника послуги (демонтажні, монтажні і ремонті роботи, з урахуванням придбаних ним матеріалів та обладнання), а результат цієї господарської операції за договором підряду відобразив у бухгалтерському обліку, фінансовій та податковій звітності.

Крім того, зазначена господарська операція у межах цього договору призвела до змін у складі та вартості активів позивача, зокрема, зміни вартості основних засобів (нежитлової будівлі), а саме її збільшення на 269115,82 грн.: з 14841460,12 грн. до 15110575,94 гр.

На підтвердження вищезазначених фактів позивачем надані такі документи, а саме: копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 2618, яке видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради 25 вересня 2007 року; копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16071179 від 26 вересня 2007 року; копії заяв (скарг) орендарів нежитлових приміщень (три примірники); копію наказу № 1 від 15 листопада 2010 року ТОВ "Горизонт-Інтер"; копію договору підряду № 1/12 від 01 грудня 2010 року з додатками; копію акту приймання виконаних робіт від 31 січня 2011 року за договором підряду № 1/12 від 01 грудня 2010 року; копію додаткової угоди від 07 червня 2011 року до договору підряду № 1/12 від 01 грудня 2010 року; копію акту приймання-передачі векселя від 16 червня 2011 року; копії оборотно-сальдової відомості за рахунком (субрахунком) 103 ТОВ "Горизонт- Інтер" за жовтень 2007 року і картки рахунку (субрахунку) 103 ТОВ "Горизонт-Інтер" за жовтень 2007 року; копію фінансового звіту (балансу) ТОВ "Горизонт-Інтер" станом на 31 грудня 2007 року; копії аналізу рахунка по субконто 631 ТОВ "Горизонт-Інтер" за січень 2011 року і оборотно-сальдової відомості по рахунку (субрахунку) 103 ТОВ "Горизонт-Інтер" за січень 2011 року; копію фінансового звіту (балансу) ТОВ "Горизонт-Інтер" станом на 31 грудня 2011 року з копією доказу його отримання контролюючим органом (квитанція № 2).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань з оплати вартості товарів та послуг за вказаним правочином шляхом перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах підтверджений наданими до матеріалів справи документами.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на той факт, що відповідачем ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження фальшивості зазначених документів, або на невідповідність відомостей, зазначених в цих первинних документах, фактичним обставинам, або на відсутність у контрагента статусу платника ПДВ на момент вчинення та виконання правочину, або на завищення вартості робіт чи послуг, або на несумісність зазначених в документах робіт чи послуг з власною господарською діяльністю ТОВ "Горизонт-Інтер". У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення ТОВ "Горизонт-Інтер" збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів (послуг), отриманих від ПП ТОВ "Спецтеплосервіс", взаємопов'язаності позивача та ТОВ "Спецтеплосервіс", обізнаності щодо обставин господарювання один одного, вчинення ними узгоджених дій щодо отримання будь-якої вигоди (в тому числі і податкової).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобов'язань за спірним правочином. Копії первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З приводу твердження суб'єкта владних повноважень в апеляційній скарзі щодо нікчемності правочину колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на таке.

Взаємовідносини позивача з ТОВ "Спецтеплосервіс" мають реальний характер, підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку, які є дійсними, їх дійсність податковим органом не оскаржувалась.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, основним критерієм для того, аби вважати правочин нікчемним, є його недійсність, встановлена законом, а не актом податкової перевірки.

Статею 215 ЦК України визначено підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З 1 січня 2011 р. набули чинності зміни до ст. 228 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), відповідно до яких нікчемним став лише правочин, який порушує публічний порядок. Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що до суду не надано доказів наявності обвинувальних вироків відносно посадових осіб позивача та його контрагентів про порушення податкового законодавства, а також щодо наявності умислу посадових осіб позивача на вчинення угод, які суперечать інтересам держави та суспільства.

Також суд зазначає, що правочин, який не має за мету створення реальних наслідків є фіктивним (ст. 234 Цивільного кодексу України), та визнається судом недійсним.

Фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Спецтеплосервіс" і правомірність нарахування податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Жодних судових рішень про визнання спірних правочинів недійсними суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання правомірним висновку відповідача про нікчемність договору, укладеного між позивачем та ТОВ "Спецтеплосервіс".

Крім того, зазначені відповідачем обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, оскільки позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і на тому, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, оскільки ТОВ "Горизонт-Інтер" належним чином була підтверджена правомірність віднесення до податкового кредиту суми ПДВ наданими до перевірки належно оформленими податковими накладними, зібрані по справі докази підтверджують виконання зобов'язань між сторонами спірних правочинів, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо заниження податку на додану вартість.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що господарські операції між ТОВ "Горизонт-Інтер" та ТОВ "Спецтеплосервіс" мали реальний характер, у зв'язку з чим у відповідача не було підстав для неприйняття до заліку зазначених документів при визначенні податкового кредиту підприємства у звітному податковому періоді.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини, які викладені відповідачем в акті перевірки та в апеляційній скарзі, неможливо кваліфікувати як порушення, що передбачені п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а тому позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2012р. по справі № 2а-5439/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П'янова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 21.03.2016 р.