Справа № 750/2478/15-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/29007/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, у якому просило скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про стягнення виконавчого збору від 22 січня 2015 року за ВП №45256784 в сумі 1360 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачписьмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, щонавиконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області знаходився виконавчий лист №750/538/14, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова 13 жовтня 2014 року, яким зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради здійснити ОСОБА_4 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі, встановленому ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто в розмірі 3 мінімальних заробітних плат та провести відповідні доплати, з врахуванням виплачених сум (постанова про відкриття ВП від 29 жовтня 2014 року №45256784).

У зв'язку із невиконанням вказаноїпостанови про відкриття ВП позивачем (підстава - відсутність бюджетних коштів), 22 січня 2015 року державним виконавцем винесено спірну постанову.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV(далі - Закон) та в межах своїх повноважень.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду Українине погоджується, враховуючи правову позицію Верховного Суду України висловлену, зокрема, у постанові від 24 березня 2015 року справа № 21-66а15.

У вказаному рішення Верховного Суду зауважено, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ (у даній справі УПСЗ) в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу (у даній справі визначення суми виконавчого збору) у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Тому, слід встановити наявність відповідних фінансових ресурсів у позивача, спрямованих для виплатиособі сум призначеної одноразової грошової допомоги.

Також необхідно більш детальніше дослідити питання законності винесення відповідачем оскаржуваної у даній справі постанови від 22 січня 2015 року про стягнення виконавчого збору. Під час вирішення законності якої необхідно виходити із правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду подібних категорій справ, зокрема у справі № 3-217гс14постанова від 28 січня 2015 року, яка полягає у наступному.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції вказані обставини досліджувались (вчинення відповідачем дій спрямованих на примусове виконання відповідного виконавчого документу), однак відповідних доказів матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуУправління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постановискасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець