Справа № 818/770/14
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія
СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"09" березня 2016 р. Справа № 818/770/14
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 818/770/14
за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа підприємець ОСОБА_4 (далі позивач, заявник) звернулась до суду з заявою (яку зареєстровано вх.1205 від 03.02.2016р.) про прийняття постанови в порядку судового контролю за виконанням судового рішення з посиланням на ч.9 ст.267 КАС України.
В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. у справі №818/770/14 позов ФОП ОСОБА_4 задоволено частково - визнано протиправною відмову у списанні фінансових санкцій, викладену у листі Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 06.03.2014 №4454/02-09 та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах повторно розглянути заяву позивача про списання фінансових санкцій від 17.02.2014р.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014 зазначену постанову суду першої інстанції скасовано - у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2015 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014 скасовано та залишено в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2014.
03.02.2016р. позивач звернувся до суду за заявою (а.с.75-83, ІІ том) про прийняття постанови суду в порядку контролю за виконанням судового рішення (відповідно до ч.9 ст.267 КАС України) в якій зазначає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. по справі №818/770/14 відповідачем Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сумах станом на 03.02.2016р. фактично не виконано. Так, відповідач - УПФУ в м. Суми, в супереч вимогам рішення суду зобовязального характеру від 06.05.2014р. щодо зобовязання відповідача повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_4 про списання фінансовий санкцій, відповідачем було повторно розглянуто дане питання (лист від 07.07.2015 року а.с.85, ІІ том), яким повторно відмовлено ОСОБА_4 у списанні фінансових санкцій.
У звязку з невиконанням судового рішення у заяві, яку подано з посиланням на ч.9 ст.267 КАС України (а.с.75-83, ІІ том), позивач просить:
- визнати протиправною повторну відмову у списанні фінансових санкцій у сумі 45 656 грн. 92 коп., викладену у листі Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 07.07.2015р. №287/к;
В судовому засіданні представник позивача (заявника) в повному обсязі підтримав вимоги та обставини викладені у заяві та просив суд її задовольнити у повному обсязі, прийнявши відповідну постанову у порядку контролю за виконанням судового рішення яка гарантуватиме дотримання і захист прав та інтересів позивача від порушень з боку Управління ПФУ в м. Сумах.
Відповідно до ч.10 ст.267 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень відповідача та порушенням прав, свобод, інтересів особи позивача, суд залишає заяву без задоволення.
В судовому засіданні представник І-го відповідача повністю підтримав свою позицію викладену у письмовому запереченні та просив суд відмовити позивачу в задоволенні заяви.
Представник відповідача-2 по даній справі (Зарічний ВДВС Сумського МУЮ) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надіслав письмове заперечення (а.с.119-120, ІІ том) в якому просить суд відмовити ФОП ОСОБА_4 у задоволенні заяви, яку подано в порядку ст..267 КАС України. При цьому, просить суд врахувати, що питання нарахування/списання та застосування до боржника фінансових санкцій відноситься до виключної компетенції Управління ПФУ, а тому, на переконання відповідача-2, у ФОП ОСОБА_4 відсутні правові підстави для визнання протиправними дій Зарічного ВДВС Сумського МУЮ.
Зважаючи на те, що відповідача-2 повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення та доказів поважності неприбуття в судове засідання ним не подано, суд вважав за доцільне розглянути заяву ФОП ОСОБА_4, подано в порядку ст..267 КАС України, за відсутності представника відповідача-2.
Заслухавши пояснення представника позивача (заявника) відповідача-1, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне:
Рішенням Управління ПФУ в м. Суми за №568 від 18.02.2013р., правомірність якого підтверджена рішеннями судів від І-ї інстанції до Верховного Суду України (справа №818/4012/13-а), до ФОП ОСОБА_4 було застосовано фінансові санкції в сумі 45 656,92 грн. В подальшому, зважаючи на визнання судом законності зазначеного рішення, Управлінням ПФУ в м. Сумах було предявлено його до виконання до ДВС. 20.02.2014р. Зарічним ВДВС Сумського МУЮ було відкрито відповідне виконавче провадження (ВП №42191638) за заявою Управління ПФУ в м. Сумах .

В ході здійснення виконавчих дій за ВП №42191638 з ОСОБА_4 стягнуто кошти в загальній сумі 45656,92 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 27.11.2014р. та від 13.01.2015р. (а.с.99, ІІ том). Відповідно до постанови ВДВС Сумського МУЮ від 13.01.2015р. виконавче провадження за №42191638 було закрито у звязку з фактичним виконанням рішення (кошти перераховано).

Слід зазначити, що вищезазначену постанову ВДВС від 13.01.2015р. про закриття виконавчого провадження ФОП ОСОБА_4 до суду не оскаржувала (її було прийнято лише у 2015 році).

Натомість, у 2014 році, а саме - 17.02.2014р., позивач звернувся до УПФУ в м. Сумах із заявою про списання фінансових санкцій на несплачені внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (а.с. 15).

Тобто, у своїй заяві позивач ФОП ОСОБА_5 ставить питання про списання фінансових санкцій в сумі 45656,92грн., правомірність нарахування яких підтверджено всіма судовими інстанціями по справі №818/4012/13а.

Листом від 06.03.2014 № 4454/02-09 Управлінням ПФУ в м. Сумах було відмовлено позивачу у списанні фінансових санкцій (а.с. 16).

Після отримання постанови ДВС про відкриття провадження №42191638, яку датовано 20.02.2014р. та отримавши лист-відмові від Управління ПФУ від 06.03.2014р. №4454/02-09, позивач звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, (який є предметом розгляду по даній справі - №818/770/14) в якому просила :

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сумах щодо несписання фінансових санкцій, застосованих до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 як до платника внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах списати фінансові санкції, застосовані до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 як до платника внесків за загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та внести відповідні зміни до її особового рахунку платника;

- визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження ВП № 42191638 з виконання рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 18.02.2013 № 568;

- зобовязати відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції повернути виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні ВП №42191638 з виконання рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 18.02.2013 № 568, та зняти арешти з майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, у тому числі, але не виключно, із вилученням відповідних записів про обтяження в державних реєстрах.

Постановою суду І-ї інстанції від 06.05.2014р. по справі №818/770/14 (а.с.109-115, І том), не зважаючи рішення судів по справі №818/4012/13-а щодо законності рішення ПФУ №568 про застосування фін. санкцій до ФОП ОСОБА_4, вимоги ФОП ОСОБА_4 у справі №818/770/14 було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову у списанні фінансових санкцій, викладену у листі Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 06.03.2014 № 4454/02-09.

- зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про списання фінансових санкцій від 17.02.2014.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи зазначене рішення суд І-ї інстанції керувався тим, що у листі-відповіді Управління ПФУ в м. Сумах від 06.03.2014р. (а.с.16, І том) йде посилання відповідача на те, що законодавством не передбачено списання фінансових санкцій з фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які використовують найману працю. Судом було встановлено, що в період з 07.11.2006 по 31.12.2009 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку.

Починаючи з 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку (далі Закон України № 2464-VI).

Пунктом 5 Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України від 07.07.2011 № 3609-VI частину п'ятнадцяту статті 106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування доповнено абзацами другим і третім такого змісту:

Фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

Винятків щодо списання фінансових санкцій, застосованих до фізичних осіб-підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування закон не містить.

Отже, відмова відповідача у списанні фінансових санкцій, застосованих згідно рішення УПФУ у м. Сумах від 18.02.2013 № 568 є протиправною.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача у списанні фінансових санкцій, викладеної у листі Управління Пенсійного Фонду України в м. Сумах від 06.03.2014 № 4454/02-09були задоволені.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача 1 списати фінансові санкції, застосовані до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 як до платника внесків за загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та внести відповідні зміни до її особового рахунку платника, суд зазначив, що діючим законодавством встановлені повноваження органів пенсійного Фонду щодо списання фінансових санкцій, і суд не може підміняти ці органи, до компетенції яких віднесено прийняття відповідних рішень. Таким чином, у задоволенні зазначеної вимоги суд вважав за необхідне відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, оскільки вважає, що єдиним належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про списання фінансових санкцій від 17.02.2014.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014 року (а.с.163-169, І том) вищезазначену постанову суду І-ї інстанції було скасовано, у позові відмовлено у повному обсязі. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що загальнообовязковому пенсійному страхуванню підлягають окремо наймані працівники фізичної особи-підприємця та сама фізична особа-підприємець. В свою чергу, фізична особа підприємець є страхувальником найманих працівників, за яких сплачує страхові внески до Пенсійного фонду України.

Згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07.07.2011 року №3609-VІ дійсно було внесено зміни до ч.15 ст.106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і доповнено абзацами другим і третім змісту, який передбачав, що нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

Однак, колегія суддів у постанові від 14.07.2014р. зазначає, що згідно вказаної правової норми вбачається, що списання нарахованих фінансових санкцій (штраф, пеня) та адміністративних стягнень проводиться Пенсійним фондом України виключно фізичним особам-підприємцям, які не сплатили (своєчасно не сплатили) за себе внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що положення абз. 2 та абз. 3 ч. 15 ст. 106 Закону України № 1058-IV не розповсюджуються на страхувальників (роботодавців), які використовують працю найманих працівників.

Натомість, як вбачається із рішення УПФУ в м. Сумах від 18.02.2013 року №568, сума штрафних санкцій була накладена на позивача саме як на страхувальника (роботодавця) своїх найманих працівників.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що нараховані на позивача, як на страхувальника, фінансові санкції списанню не підлягають, а тому заявлені останнім вимоги щодо визнання неправомірними дій УПФУ в м. Сумах щодо відмови у їх списанні за зобовязання списати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, постанову суду І-ї інстанції було скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

На даному етапі слід звернути увагу та зазначити (дотримуючись хронології подій, яку було встановлено під час розгляду заяви ОСОБА_4 в порядку ст. 267 КАС України), що в серпні 2014 року позивачем було подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України (далі ВАСУ) на постанову ХААС від 14.07.2014р. по справі №818/770/14. 07.08.2014 року касаційною інстанцією було відкрито касаційне провадження по скарзі ФОП ОСОБА_4

Фактично, касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 було розглянуто ВАСУ 10.06.2015р. (а.с.206-108, І том - ухвалою суду касаційної інстанції було скасовано постанову суду апеляційної інстанції та залишено без змін постанову суду І-ї інстанції).

Однак, ще до прийняття судом касаційної інстанції рішення по справі №818/770/14, в листопаді 2014 року позивачем ФОП ОСОБА_4 було сплачено кошти в сумі 23840,07 грн., в січні 2015р. сплачено 21816,85 грн. (загальна сума становить 45656,92 грн.).

Отже, позивачем було повернуто в бюджет кошти за рішенням ПФУ №568 від 18 лютого 2013 року після прийняття судом І-ї інстанції та апеляційної інстанції по справі №818/770/14 але до прийняття рішення судом касаційної інстанції, яке було прийнято 10.06.2015р. Відповідно, 13.01.2015р. закрито виконавче провадження ВП №42191638 у звязку з фактичним виконанням рішення Управління ПФУ в м. Сумах.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ухвали ВАСУ від 10.06.2015р. судом касаційної інстанції було скасовано постанову суду апеляційної інстанції по справі №818/770/14 та залишено без змін постанову суду І-ї інстанції (а.с.206-209, І том). При цьому, ВАСУ в ухвалі також посилається на норму Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07.07.2011 року №3609-VІ якою було внесено зміни до ч.15 ст.106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і доповнено абзацами другим і третім змісту, який передбачав, що нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню. Винятків щодо списання фінансових санкцій, застосованих до фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, зазначений Закон не містить.

Однак, при цьому, слід зазначити, що будь-яких доказів щодо фактичної сплати ФОП ОСОБА_4 визначеної суми фінансових санкцій, існування постанови ДВС про закінчення у звязку з цим виконавчого провадження, на момент прийняття судом касаційної інстанції рішення, до матеріалів справи надано не було. Тоді як норма, на яку посилався суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду І-ї інстанції про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_4 щодо списання фінансових санкцій, фактично передбачає списання застосованих (нарахованих) але не сплачених фінансових санкцій. За відсутності відповідних доказів, ВАСУ не було враховано, що станом на 10.06.2015р. фінансові санкції вже були сплачені ФОП.

При цьому, законодавчо передбачено, що списати можливо фінансові санкції ще не сплачені, а вже сплачені можуть бути не списані, а повернуті, як помилково або надлишково сплачені.

В подальшому, як свідчить з матеріалів справи, після прийняттям касаційною інстанцією відповідного рішення по справі №818/770/14, ФОП ОСОБА_4 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з заявою про видачу їй виконавчого листа на виконання постанови суду від 06.05.2014р.

Судом було видано виконавчий лист від 15.07.2015р.

30.07.2015р. було відкрито виконавче провадження ВП №48303188 про зобовязання Управління ПФУ в м. Сумах повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_4 про списання фінансових санкцій від 17.02.2014р. (а.с.226, І том).

Крім цього, вважаючи, що фінансові санкції в розмірі 45656,92 грн. були надмірно сплачені позивачем, ФОП ОСОБА_4 10.08.2015р. звертається до суду з заявою (а.с.219-223, І том) про встановлення способу і порядку виконання рішення. В даній заяві заявник просить встановити наступний порядок виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. по справі №818/770/14 у десятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою суду про встановлення способу і порядку виконання судового рішення Управління ПФУ в м. Сумах має відобразити в особовій картці фізичної особи підприємця ОСОБА_4 переплату за фінансовими санкціями у сумі 45 656, 92 грн. та надати ФОП ОСОБА_4 відповідний лист у відповідь на її заяву про списання фінансових санкцій від 17.02.2014р. разом з витягом з її особової картки як платника внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування із зазначеною переплатою за фінансовими санкціями в сумі 45 656,92 грн.

Відповідно до ухвали суду від 27.08.2015р. в задоволенні ФОП ОСОБА_4 було відмовлено. Дана ухвала суду була залишена без змін відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року (а.с.55-57, ІІ том). Згідно з висновками суду апеляційної інстанції, підставами для зміни способу виконання судового рішення є такі обставини, які роблять виконання судового рішення неможливим. Судом встановлено, що на виконання судового рішення від 06.05.2014р. заява ФОП ОСОБА_4 була розглянута, що підтверджується листом від 20.07.2015р. №316/к (а.с.11, ІІ том).

Вищезазначеним листом Управління ПФУ в м. Сумах від 20.07.2015р. позивача було повідомлено, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р. відповідач вважає виконаним, оскільки заяву ФОП ОСОБА_4 про списання фінансових санкцій було розглянуто, відповідь надіслана заявнику листом від 07.07.2015р. №287/к.

Слід зазначити, що відповідач дійсно надіслав позивачу лист-відповідь від 07.07.2015р. за №287/к (а.с.85, ІІ том), в якій зазначається, що підстави для списання фінансових санкцій та повернення надлишково сплачених платежів відсутні.

При цьому, суд звертає увагу на те, що після прийняття судом І-ї інстанції ухвали від 27.08.2015р. за наслідками розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення та до того, як судом апеляційної інстанції було прийнято рішення про залишення без змін даної ухвали суду І-ї інстанції (ухвала ХААС від 12.10.2015р.), Відділом ВДВС було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48303188 від 09.09.2015р. (а.с.90-91, ІІ том).

Отже, під час перегляду апеляційною інстанцією ухвали суду І-ї інстанції щодо зміну способу виконання судового рішення по справі №818/770/14, позивачу вже було відомо про те, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по справі №818/770/14 вже закінчено.

При цьому, постанова ДВС від 09.09.2015р. позивачем не оскаржувалась, отже фактично ФОП ОСОБА_4, як стягувач за виконавчим провадженням ВП №48303188 погодилась з наявністю законних підстав для закінчення виконавчого провадження і не вважала за необхідне оскаржувати зазначену постанову ДВС.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ФОП ОСОБА_4 вважала за необхідне обрати інший спосіб захисту звернутись до суду з заявою про прийняття постанови суду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення за ч.9 ст.267 КАС України. Що нею і було зроблено. 03.02.2016р. ФОП ОСОБА_4 звертається до суду з даною заявою (а.с.75-83, ІІ том).

Оскільки постанову від 06.05.2014р. (постанова суду І інст..) по даній справі приймалась суддею Кравченком Є.Д., дана заява була передана на розгляд саме даному судді.

При цьому, слід зазначити, що ч.9 ст.267 КАС України чітко передбачено, що таку заяву може бути подано до суду протягом десяти днів з дня, коли дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку предявлення виконавчого листа до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною ухвалою суду.

У разі невідповідності заяви вказаним вище нормам заява ухвалою суду повертається заявнику.

З матеріалів справи свідчить, що про наявність негативної відповіді Управління ПФУ в м. Сумах щодо списання фінансових санкцій позивач знав ще під час звернення до суду з заявою про зміну способу виконання судового рішення, отже ще в липні 2015 року. Крім цього, в вересні 2015 року йому стало відомо про закриття виконавчого провадження за виконавчим листом по даній справі. Однак, не зважаючи на строки (десятиденний строк) встановлені ч.9 ст.267 КАС України, позивач звертається з заявою в порядку ч.9 ст.267 КАС України через пять місяців (!) після того як дізнався (або повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Більш того, звертається вже тоді, коли виконавче провадження по виконавчому листу, який видавався по даній справі закінчено.

Однак, не зважаючи на вищевикладене, суддя Кравченко Є.Д. не вбачаючи підстав для повернення заяви ФОП ОСОБА_4 у відповідності до норм та з урахуванням строків звернення визначених ст..267 КАС України, ухвалою суду від 04.02.2016р. (а.с.116-117, ІІ том) приймає заяву до розгляду та призначає її до розгляду на 10.02.2016р. В судовому засіданні 10.06.2016р. судом було відкладено розгляд даної заяви на 18.02.2016р. У подальшому, у звязку з закінченням терміну повноважень у судді Кравченка Є.Д. (12.02.2016) щодо здійснення ним правосуддя, 15.02.2016р. було здійснено повторний перерозподіл судової справи та визначено головуючим суддею Кунець О.М.

Отже, на той час, коли заява надійшла до розгляду разом з матеріалами справи №818/770/14 судді Кунець О.М., питання про повернення даної заяви за пропуском строку звернення до суду у відповідності до норм ч.9 ст.267 КАС України у суду була відсутня розгляд заяви вже розпочато. А тому, зазначену заяву суд вважав за доцільне розглянути по суті без врахування факту пропуску позивачем десятиденного строку на звернення з такою заявою.

Дослідивши всі вищезазначені обставини у даній справі, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ФОП ОСОБА_4 зважаючи на наступне:

По-перше, як вже зазначалося раніше, кошти, що становлять суму фінансових санкцій в розмірі 45 656,92 грн. вже сплачено, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Даний факт унеможливлює саму процедуру списання фінансових санкцій, оскільки норми Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07.07.2011 року №3609-VІ якою було внесено зміни до ч.15 ст.106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і доповнено абзацами другим і третім змісту, передбачають, що нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню .

Отже, списанню підлягають нараховані але несплачені фінансові санкції.

На даний час дана сума фінансових санкцій, на переконання позивача, набула статусу «надмірно сплачені». Однак, заява про повернення «надмірно сплачених» фінансових санкцій не була предметом розгляду у справі №818/770/14. З подібною заявою позивач звернувся до відповідача лише у листопаді 2015 року (лист від 16.11.2015р. - а.с.109, ІІ том).

По-друге, передбачаючи у ч.9 ст.267 КАС України норму, що з такою заявою можливо звернутись до закінчення строку предявлення виконавчого листа до виконання, законодавець фактично передбачав можливість подальшого виконання рішення суду, якщо суд встановить факт протиправності рішень, бездіяльності, дій вчинених субєктом владних повноважень під час виконання відповідного рішення суду. Натомість в даному випадку, хоча строк предявлення виконавчого листа до виконання закінчується 15.07.2016р. (копія вик. листа а.с.65, ІІ том), однак виконавче провадження на даний час закінчено 09.09.2015р. Будь-який скарг на відповідну постанову ДВС позивачем не подавалось. Отже фактично, слід вважати, що постанову суду по справі №818/770/14 виконано.

Згідно ч.12 ст.267 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється також і в порядку встановленому ст..181 КАС України. Натомість, як вже зазначалось вище, в порядку ст..181 КАС України позивач також до суду не звертався.

Крім вищевикладеного, суд бере до уваги лист ВАСУ від 09.01.2013р. №28/12/13-13, який було доведено до відома місцевих та апеляційних адміністративних судів для врахування при здійсненні правосуддя, в якому йдеться про те, що згідно якого визначено, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви.

З урахуванням вищевикладеного, заява ФОП ОСОБА_4 про прийняття постанови в порядку судового контролю за виконанням судового рішення шляхом визнання протиправною повторної відмови у списанні фінансових санкцій у сумі 45 656 грн. 92 коп., викладену у листі Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах від 07.07.2015р. №287/к; та щодо зобовязання Управління ПФУ в м. Сумах повернути фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 45 656 грн. 92 коп. надміру сплачених фінансових санкцій (за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням), є безпідставною, неправомірною і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 267 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №818/770/14 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено 14.03.2016 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець