Справа № 810/2072/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2072/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.

представника позивача ОСОБА_2

представника т.о. ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника т.о. ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 67) просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області";

скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 із кадастровим номером НОМЕР_2.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказав, що належна йому на праві власності земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яка була передана у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження відповідача № 3019 від 14.09.2012. Позивач вважає, що названим розпорядженням порушені його права як власника земельної ділянки, оскільки при прийнятті цього рішення Бориспільською РДА не враховано межі його земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 залишено без розгляду позовні вимоги в частині скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 із кадастровим номером НОМЕР_2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року позов задоволено - визнано протиправним та скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

На зазначене рішення суду першої інстанції третьою особою - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

В судове засідання з'явився представник позивача, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Представники третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримали та просили її задовольнити з викладених у скарзі підстав.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представників третіх осіб, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до наявних у справі матеріалів, суд першої інстанції вирішуючи спір правильно встановив, що позивач згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, є власником земельної ділянки площею 0,12 га із кадастровим номером НОМЕР_4, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У вересні 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області із запитом про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4, що належить позивачу на праві приватної власності.

Листом від 01.09.2014 №02-33/236 державний кадастровий реєстратор Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області відмовив позивачеві у наданні таких відомостей, мотивуючи відповідь тим, що в Державному земельному кадастрі обліковується накладення на земельну ділянку позивача земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_2.

Як встановлено судом, власником земельної ділянки площею 0,1034 га із кадастровим номером НОМЕР_2 є ОСОБА_3, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В подальшому, 29.04.2013 між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав у власність (продав), а ОСОБА_5 прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1034 га із кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Названий Державний акт видано ОСОБА_3 на підставі розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 14.09.2012 №3019 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1034 га для ведення садівництва за рахунок земель в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

На думку позивача, зазначене розпорядження від 14.09.2012 № 3019 про надання третій особі у власність земельної ділянки прийняте відповідачем незаконно, оскільки порушує його права як власника земельної ділянки.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що Бориспільська РДА Київської області, надаючи ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_7, у якого право власності вже існувало, порушила гарантоване Конституцією України право власності останнього, а тому оскаржуване розпорядження відповідача № 3019 від 14.09.2012 прийнято протиправно та підлягає скасуванню.

Перевіривши обґрунтованість висновків суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З викладеного вбачається, що адміністративним є спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

Наразі, позивач, звертаючись із позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача, яким третій особі передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що як у позивача, так і у третьої особи наявні Державні акти на право власності на відповідні земельні ділянки.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (як суб'єктом владних повноважень) розпорядження від 14.09.2012 за № 3019 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 6 жовтня 2015 року (справа №21-1306а15), який, в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також, Верховний Суд України неодноразово звертав увагу, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (постанови від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін.).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що оскаржуваний у межах спірних правовідносин акт є ненормативним актом, що застосовується одноразово, і який після реалізації вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно, його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, а сам спір є спором про цивільне право.

Висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув за правилами Кодексу адміністративного судочинства України спір, вирішення якого повинно здійснюватися у порядку цивільного судочинства, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, водночас, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись статтями 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року скасувати.

Закрити провадження у справі 810/2072/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов
Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2016 року

.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.