Справа № 820/7053/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/35119/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

суддів: Конюшка К.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Харківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом Харківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства "Південна залізниця" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,

в с т а н о в и л а:

Харківське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до державного підприємства "Південна залізниця"про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік у розмірі 31 545 146,00грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державним підприємством "Південна залізниця" в порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" при середній обліковій чисельності штатних працівників 43 835 осіб за фактичного працевлаштування 1089 інвалідів не виконано у повному обсязі норматив по створенню 1753 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати та працевлаштувати інвалідів. Додатково, судами попередніх інстанцій в обґрунтування судових рішень вказано на те, що державним підприємством "Південна залізниця" вжито вичерпних заходів для працевлаштування інвалідів та недопущення порушення, у тому числі шляхом подання до міського центру зайнятості звітів у формі №3-ПН про наявність вільних робочих місць.

З урахуванням викладеного, судами попередніх інстанцій зроблено висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на обґрунтованість зазначених висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

З урахуванням викладеного, факт відсутності працевлаштування інваліда не є достатнім для висновку про невиконання підприємством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та притягнення до господарсько-правової відповідальності у вигляді накладення адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до складу ДП «Південна залізниця» у 2013 році входило 127 відокремлених підрозділів без статусу юридичної особи, що розташовані на території 7 областей України: Харківської, Полтавської, Сумської, Чернігівської, Донецької, Луганської, Кіровоградської та АР Крим.

Відповідач у 2013 році щомісяця подавав статистичну звітність по формі № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" до відповідних центрів зайнятості, що підтверджується копіями вказаних звітів.

Згідно з листом Харківського міського центру зайнятості від 25.04.2014 № ХМЦЗ-03-11372, адресованого директору Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, центр зайнятості повідомляв, що протягом 2013 року до Управління Південної залізниці не було працевлаштовано жодної особи з обмеженими фізичними можливостями, відмов у працевлаштуванні особам з інвалідністю за результатами направлень центру зайнятості не було.

З урахуванням викладеного, зважаючи на факт вжиття відповідачем вичерпних заходів щодо недопущення порушення, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у примусовому порядку.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Харківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів залишити відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: