Справа № 817/3319/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3319/15

03 березня 2016 року 18год. 09хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Берун Р.В.,

відповідача: представник Кузьмич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт"

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

12 листопада 2015 року Приватне підприємство "Інтерекопласт" (далі - ППФ "Інтерекопласт") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 02.02.2015 року №№, та .

17 лютого 2016 року позивач подав заяву про уточнення і зменшення позовних вимог (а.с.51-54), яка в судовому засіданні 18.12.2015 року прийнята судом та згідно з якою ППФ "Інтерекопласт" просить визнати протиправними і скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015 року в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" в розмірі - 3761796,00 грн., в тому числі 3009437,00 грн. - за основним платежем та 752359,00 грн. - за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015 року в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 84345,00 грн., в тому числі 67476,00 грн. - за основним платежем та 16869,00 грн. - за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015 року, в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб" в розмірі 37466,43 грн., в тому числі 24297,43 грн. - за основним платежем та 13169,00 грн. - за штрафними санкціями.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов, з урахуванням заяви про уточнення і зменшення позовних вимог, підтримав повністю. Позовні вимоги обґрунтував тим, що оспорювані податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 року в тій частині, яка є неузгодженою після досягнутого в іншій частині податкового компромісу, є протиправними, оскільки ґрунтуються на голослівних і безпідставних твердженнях податкового органу. Вказував, що відповідач розрахунок об'єкта оподаткування податком на прибуток, а відповідно, й донарахування податку на прибуток здійснив протиправно, оскільки ототожнив звичайну ціну з інвентаризаційною вартістю відчужуваних квартир і, крім того, не виконав покладений на нього обов'язок доведення того, що ціна договорів купівлі-продажу не відповідає рівню звичайних цін. Порушення відповідачем порядку застосування звичайних цін зумовило й протиправне донарахування позивачу ПДВ та податку на доходи фізичних осіб, оскільки неправильно визначені звичайні ціни були застосовані податковим органом і під час визначення бази оподаткування цими податками господарських операцій із реалізації позивачем об'єктів нерухомості фізичним особам. Також доводив, що строк оплати по векселю, виданому позивачем для ППФ "Промагротранс" не можна вважати таким, що настав, оскільки він міг бути переданий шляхом вчинення передавального напису (індосаменту) іншим суб'єктам господарської діяльності, в зв'язку з чим, станом на дату податкової перевірки ППФ "Інтерекопласт" залишається зобов'язаним по ньому. Також зауважував, що висновки податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на 51270 грн. зроблені не на підставі аналізу первинних документів податкового обліку, а виключно за даними системи співставлення по податкових накладних, що саме по собі не могло слугувати належною підставою для донарахування ППФ "Інтерекопласт" сум ПДВ. За наведеного, просив позов задовольнити в повному об'ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на те, що під час проведення перевірки було встановлено, що позивач уклав три договори на відчуження об'єктів житлової нерухомості фізичним особам за цінами, які більш ніж на 20% відрізняються від їх інвентаризаційної вартості, зафіксованої у виданих Рівненським МБТІ витягах з реєстру прав власності. Відповідно до цього та з врахуванням того, що платник податків не надав документального обґрунтування рівня такої ціни на письмовий запит податкового органу, відповідач правомірно на різницю в таких цінах нарахував позивачу податок на прибуток, податок на додану вартість і податок на доходи фізичних осіб. Також доводила, що відповідачем правомірно констатовано заниження позивачем грошового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік, оскільки ним в порушення вимог пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України не включено до складу інших доходів безнадійну кредиторську заборгованість в сумі 15725777,08 грн. по векселю, виданому в 2007 році для ППФ "Промагротранс", який не підлягає погашення через те, що останній ліквідований в рамках господарської справи про визнання боржника банкрутом. Також вказувала на правомірне нарахування позивачу ПДВ, оскільки ним в порушення вимог п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України не було включено до складу податкових зобов'язань проведеної реалізації ТМЦ по виписаних податкових накладних та частково не включено реалізацію пластикових вікон по МПП "Теренок". За наведеного, просила відмовити в позові за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що державна реєстрація ППФ "Інтерекопласт", ідентифікаційний код юридичної особи - 30461096, проведена 03.06.1999 року, а відомості про вказану юридичну особу включені в Єдиний державний реєстр 20.01.2006 року; основним видом її діяльності є: неспеціалізована оптова торгівля (а.с.40-41).

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області №793 від 29.09.2014 року з 09.10.2014 року вирішено провести плану виїзну документальну перевірку ППФ "Інтерекопласт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, відповідно до чого ревізорам оформлено направлення на перевірку від 09.10.2014 року (а.с.164,174-177). В ході проведення перевірки встановлено відсутність первинних документів у платника податків через їх вилучення СУФР ГУ Міндоходів у Рівненській області та направлення до НДЦ судової експертизи з питань інтелектуальної власності, внаслідок чого ревізорами 10.10.2014 року складено акт про неможливість подальшого проведення перевірки (а.с.165), а начальником видано наказ №846 від 13.10.2014 року про перенесення термінів перевірки (а.с.166-167). Наказом начальника ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області №1038 від 15.12.2014 року термін планової перевірки ППФ "Інтерекопласт" відновлено з 23.12.2014 року (а.с.168-169), а наказом №1 від 05.01.2015 рок - продовжено з 06.01.2015 року на 5 робочих днів (а.с.170-172) та видано направлення ревізорам (а.с.173,178-179).

Планова виїзна документальна перевірка ППФ "Інтерекопласт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року проведена з 09.10.2014 року по 15.01.2015 року і її результати оформлені актом №13/17-16-22-02/30461096 від 21.01.2015 року (а.с.77-138). Вказаний акт перевірки отримано директором ППФ "Інтерекопласт" 21.01.2015 року з відміткою про незгоду з його висновками та без відмітки про підтвердження факту надання платником податків повного об'єму первинних, бухгалтерських та інших документів.

На підставі вказаного акту перевірки 03.02.2015 року ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області прийнято, зокрема, такі податкові повідомлення-рішення: №, яким ППФ "Інтерекопласт" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4855982,00 грн., у тому числі 3884786,00 грн. - за основним платежем та 971196,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11); №, яким ППФ "Інтерекопласт" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1124745,00 грн., у тому числі 899796,00 грн. - за основним платежем та 224949,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.10); №, яким ППФ "Інтерекопласт" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 52106,04 грн., у тому числі 29192,02 грн. - за основним платежем та 22914,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.9).

15.04.2015 року ПП "Інтерекопласт" подало начальнику ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області заяву про застосування податкового компромісу, в якій виявило бажання скористатися процедурою податкового компромісу по податку на прибуток на суму 875351,21 грн. (по операціях відображених у розділі 3.1.2. акту перевірки, як такі, що призвели до завищення валових витрат у загальній сумі 4177159 грн., а саме: 840000,42 грн. - податку на прибуток по операціям списання сировини у зв'язку із закінченням терміну придатності завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів у сумі 4000002 грн. у IV кварталі 2012 року, 35350,79 грн. - податку на прибуток по операціях з включення до валових витрат видатків на електроенергію, які не пов'язані з господарською діяльністю у розмірі 177157 грн., в тому числі у III кварталі 2012 року - 46017 грн., IV кварталі 2012 року - 38426 грн., у 2013 році - 92714 грн.) та по ПДВ на суму 836639,00 грн. (по операціях завищення податкового кредиту з ПДВ по податкових накладних, виписаних ТОВ ТПК "Форте" - 1251,67 грн. у вересня 2012 року, по списанню матеріалів (сировини) у зв'язку із закінченням терміну придатності - 800000 грн. у грудні 2012 року та по операціях з включення ПДВ по операціях з оплати електроенергії, яка не пов'язана з господарською діяльністю - 35387 грн.)(а.с.68-70).

23.04.2015 року начальником ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області прийнято рішення про застосування процедури податкового компромісу №9091/17-16-22-02-15, згідно з яким ППФ "Інтерекопласт" погоджено застосування процедури податкового компромісу: по податковому повідомленню-рішенню №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1124745,00 грн., у тому числі 899796,00 грн. - за основним платежем та 224949,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями - в частині 832320,00 грн. (основного платежу), по податковому повідомленню-рішенню №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4855982,00 грн., у тому числі 3884786,00 грн. - за основним платежем та 971196,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями - в частині 875349, 00 грн. (основного платежу) зі сплатою до бюджету 5% суми податкового компромісу , тобто 43767,45 грн. - податку на прибуток та 41616,00 грн. - ПДВ (а.с.71-72, 182).

Платіжними дорученнями №10 та №11 від 23.04.2015 року ППФ "Інтерекопласт" сплатило до бюджету 43767,45 грн. податку на прибуток та 41616,00 грн. ПДВ по узгоджених внаслідок застосування процедури податкового компромісу податкових зобов'язаннях (а.с.140).

Відповідно до підрозділу 9-2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, яким доповнено вказаний розділ згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" №63-VIII від 25.12.2014 року, що набрав чинності 17.01.2015 року, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 цього підрозділу, сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5% такої суми. При цьому, 95% суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. А відповідно до пункту 8 цього підрозділу, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

З врахуванням того, що за правилами пункту 2 вказаного підрозділу Податкового кодексу України штрафні санкції до узгодженої внаслідок застосування процедури податкового компромісу суми податкових зобов'язань не застосовуються, податкові повідомлення-рішення від 02.02.2015 року №, № вважаються частково узгодженими і частково погашеними, а саме: податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток узгоджене і погашене в частині 875349,00 грн. - основного платежу та 218837,00 грн. - штрафної санкції (25% від 875349,00 грн.), разом на суму 1094186,00 грн.; податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість узгоджене і погашене в частині 832320,00 грн. - основного платежу та 208080,00 грн. - штрафної санкції (25 % від 832320,00 грн.), разом на суму 1040400,00 грн.

Таким чином, після застосування процедури податкового компромісу залишилися неузгодженими: податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4855982,00 грн., у тому числі 3884786,00 грн. - за основним платежем та 971196,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині нарахування 3009437,00 грн. основного платежу та 752359,00 грн. штрафної санкції, разом - 3761796,00 грн., - і воно в цій неузгодженій частині оскаржується позивачем в судовому порядку; податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1124745,00 грн., у тому числі 899796,00 грн. - за основним платежем та 224949,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині нарахування 67476,00 грн. основного платежу та 16869,00 грн. штрафної санкції, разом - 84345,00 грн.,- і воно в цій неузгодженій частині оскаржується позивачем в судовому порядку;.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 52106,04 грн., у тому числі 29192,02 грн. - за основним платежем та 22914,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, то до нього процедура податкового компромісу не застосовувалась і не могла бути застосована, але воно оскаржується позивачем лише в частині нарахування 37466,43 грн., в тому числі 24297,43 грн. - основного платежу (по операціям з продажу квартир фізичним особам за нижчим ніж звичайні цінами) та 13169,00 грн. - штрафної санкції (12149,00 грн. - 50% штрафу згідно п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України та 1020,00 грн. - згідно п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом з пояснень представників сторін та з акту перевірки, висновки податкового органу в частині, яка стосується неузгоджених та оспорюваних податкових зобов'язань, зводяться до: порушення позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні валових доходів, податкових зобов'язань з ПДВ та утримання і перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб по господарським операціям з продажу позивачем трьох квартир фізичним особам (прирівняним до пов'язаних осіб) за цінами меншими ніж звичайні; порушенні позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні валового доходу по операції з неоприбуткування безнадійної кредиторської заборгованості; порушенні позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні податкових зобов'язань з ПДВ по операціях з продажу ТМЦ.

Що стосується першого порушення, то таке констатовано виключно на підставі аналізу умов трьох договорів купівлі-продажу, а саме: договору купівлі-продажу від 03.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2104, за яким ППФ "Інтерекопласт" продало фізичній особі ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 52,3 кв.м. та інвентаризаційною вартістю 175558 грн. за 97000 грн. (а.с.75-76); договору купівлі-продажу від 19.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2867, за яким ППФ "Інтерекопласт" продало фізичним особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 41,6 кв.м. та інвентаризаційною вартістю 99286 грн. за 77000 грн. (а.с.73-74), договору купівлі-продажу від 21.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2521, за яким ППФ "Інтерекопласт" продало фізичній особі ОСОБА_9 квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3, загальною площею 42,1 кв.м. та інвентаризаційною вартістю 100240 грн. за 78000 грн. (а.с.82).

При цьому, податковий орган звичайну ціну в ході перевірки визначив за даними витягів з реєстру прав власності Рівненського МБТІ про інвентаризаційну вартість квартир, що зазначені у вищевказаних договорах. Порівнявши таку вартість з ціною договору і визначивши, що вона більше ніж на 20% відрізняється, відповідач вказав на порушення позивачем вимог пп.153.2.1. п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) і, відповідно констатував заниження платником податку валового доходу.

При вирішенні даного адміністративного спору суд виходить з того, що згідно з пп.153.2.1. п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час здійснення позивачем відповідних господарських операцій) дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги). Це положення, за правилами п.153.2.3 цього пункту, поширюються також на операції з особами, які не є платниками цього податку, або ж сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

Згідно з пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Методи визначення та порядок застосування звичайної ціни визначалися статтею 39 Податкового кодексу України, однак до 1 січня 2013 року норми цієї статті не діяли, з огляду на положення п.1 розділу XIX Прикінцеві положення Податкового кодексу України, натомість до 01.01.2013 року, з огляду на положення пп.2) п.2 розділу XIX Прикінцеві положення Податкового кодексу України, діяли положення п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

З врахуванням періоду, охопленого перевіркою та періоду здійснення позивачем відповідних господарських операцій, застосовуваною нормою, що регламентує визначення поняття "звичайна ціна" є п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Згідно з пп.1.20.1. п.1.20. ст.1 цього Закону, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). А за правилами пп.1.20.2. п.1.20. ст.1 цього Закону, для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. Додатково, враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на такі товари, втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. З'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом. Будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни. В силу ж вимог пп.1.20.8. п.1.20. ст.1 цього Закону, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Відповідачем долучено до матеріалів справи письмові запити, які складалися ним під час перевірки позивача (а.с.158-163), однак відмітки про їх отримання керівником позивача місять лише ті запити, які не стосуються обґрунтування рівня договірних цін, а тому суд не приймає запити від 30.12.2014 року та від 31.12.2014 року, як належний доказ виконання відповідачем вимог пп.1.20.8. п.1.20. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Акт перевірки не містить обґрунтування рівня звичайної ціни, здійсненого у відповідності до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року. Натомість відповідач визначаючи рівень звичайних цін використав зазначену у договорах купівлі-продажу інформацію про інвентаризаційну вартість відчужуваних квартир, і виключно на цій підставі констатував, що ціни договорів не відповідають рівню звичайних цін. Тобто відповідачем не було здійснено процедуру визначення звичайної ціни, як і не було не виконано обов'язку доведення того, що ціна відповідних угод позивача не відповідає рівню звичайних цін.

Відповідно, розрахунок об'єкта оподаткування податком на прибуток, а отже й донарахування податку на прибуток позивачу, здійснений відповідачем протиправно.

Слід зауважити, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.01.2010 року по справі №2а-6298/09/1770, що набрала законної сили (а.с.153-156) встановлено наступні обставини, які звільняються від доказування в силу вимог ч.1 ст. 72 КАС України: 21.12.2005 р. між ТОВ "Рівнеміськбуд" та ППФ "Інтерекопласт" укладено договір б/н інвестиційного фінансування будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до даного договору ППФ "Інтерекопласт" надає ТОВ "Рівнеміськбуд" кошти для будівництва вказаного житлового будинку, а після завершення будівництва ППФ "Інтерекопласт" отримує у власність частину житлового будинку згідно переліку квартир вказаному в додатку № 1 до договору. Загальна вартість фінансування обрахована виходячи із ціни одного квадратного метра загальної площі 1800 грн.(з ПДВ) і разом склала 3598380 грн.

ППФ "Інтерекопласт" проведено фінансування будівництва згідно встановленого графіку і 20.07.2007 року на підставі акту приймання-передачі позивач отримав квартири, згідно з переліком, у новозбудованому будинку. Таким чином, ППФ "Інтерекопласт" набуло у власність: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,3 кв.м. за ціною 52,3 кв.м х 1800 грн. = 94140 грн., а відчужило її гр.ОСОБА_5 за ціною 97000 грн.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 41,6 кв.м. - за ціною 41,6 кв.м х 1800 грн. = 74880 грн., а відчужило гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 за ціною 77000 грн., квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 42,1 кв.м. - за ціною 42,1 кв.м х 1800 грн. = 75780 грн., а відчужило гр.ОСОБА_9 за ціною 78000 грн.

Таким чином, дані господарські операції мали наслідком отримання ППФ "Інтерекопласт" прибутку, що повністю узгоджується з положеннями п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

З акта перевірки також вбачається заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість і вказане порушення відповідач пов'язує із реалізацією об'єктів нерухомості пов'язаним особам за цінами нижчими, ніж звичайні, в чому відповідач вбачає порушення вимог п.1881.1 ст.188 Податкового кодексу України.

Згідно з п.188.1 вказаної статті, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Зі змісту згаданої норми права випливає, що визначення бази оподаткування податком на додану вартість за загальним правилом пов'язується із договірною вартістю товарів з обмеженням щодо застосування цін нижчих, ніж звичайні, які визначаються відповідно до ст. 39 Кодексу.

Як зазначалося вище, норми ст.39 Податкового кодексу України протягом 2011-2012 років не діяли, натомість до 01.01.2013 року діяли положення п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем було порушено порядок застосування звичайних цін, то застосування таких звичайних цін під час визначення бази оподаткування податком на додану вартість, призвело до необґрунтованих висновків з приводу заниження позивачем зобов'язань з податку на додану вартість. Відповідно, донарахування позивачу вказаного податку, здійснено відповідачем також протиправно.

З акту перевірки також вбачається, що із реалізацією об'єктів нерухомості пов'язаним особам за цінами нижчими, ніж звичайні відповідач також пов'язує і висновки про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб. Так, податковим органом зроблено висновок, що ППФ "Інтерекопласт" в охопленому перевіркою періоді фізичним особам надавалися додаткові блага у вигляді суми знижки з ціни (вартості) товарів, що перевищує звичайну ціну (у розмірі такої знижки), в чому відповідач вбачає порушення вимог п.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. «е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 розділу Податкового кодексу України, що призвело до не оподаткування доходів, отриманих фізичними особами при купівлі ними нерухомого майна по вартості нижче звичайної ціни, а саме не утриманий та не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 26953,14 грн. у 2012 році.

Оскільки відповідачем було порушено порядок застосування звичайних цін, то застосування таких звичайних цін і під час визначення бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, призвело до необґрунтованих висновків з приводу заниження позивачем податкових зобов'язань. Відповідно, донарахування позивачу вказаного податку, здійснено відповідачем також протиправно.

Що стосується такого констатованого в акті перевірки порушення, як заниження валового доходу в 2013 році на 15725777 грн. в зв'язку з неоприбуткуванням безнадійної кредиторської заборгованості, що призвело до нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 2987898 грн. по податковому повідомленню-рішенню № від 02.02.2015 року, то таке зроблене на підставі висновків про порушення ППФ "Інтерекопласт" вимог пп.135.5.4. п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України.

В силу вимог пп.135.5.4. п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи включаються до складу інших доходів, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

В свою чергу, за правилами пп.14.1.11. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а)заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б)прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в)заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г)заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ)заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

В акті перевірки констатовано, що за позивачем рахується заборгованість по простому векселю серії АА 0261194 на суму 15725777,08 грн., який виданий для ППФ "Промагротранс". В результаті того, що 06.04.2010 року проведено державну реєстрацію припинення ППФ "Промагротранс" на підставі рішення господарського суду Рівненської області про визнання останнього банкрутом (справа №19/105), і вищезазначений вексель не включався до ліквідаційної маси, ліквідатором не вживалися заходи щодо його погашення, податковим органом зроблено висновок, що кредиторська заборгованість позивача по ньому не підлягає погашенню, а відтак для цілей податкового обліку повинна розглядатися як безповоротна фінансова допомога, яка в свою чергу повинна включатися до складу валового доходу 2013 року.

Разом з тим, судом встановлено, що вказаний простий вексель був виданий позивачем для ППФ "Промагротранс" 09.01.2007 року і строк платежу по ньому визначений: "по пред'явленню" (а.с.148).

З аналізу положень ст.1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" №2374-III від 05.04.2001 року, ч.1 ст.70, ч.1 ст.77 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (дата набуття чинності для України: 06.01.2000 року) слідує, що в разі непогашення простого векселя у зазначений в ньому термін, позовні вимоги такого векселя погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. В свою чергу, простий вексель, строк платежу за яким не вказано, вважається таким, що підлягає оплаті по пред'явленню, тобто протягом одного року від дати його видачі (ст.34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі).

Таким чином, строк платежу по простому векселю серії АА 0261194 на суму 15725777,08 грн., який виданий ППФ "Інтерекопласт" для ППФ "Промагротранс" 09.01.2007 року настав 09.01.2008 року, а позовні вимоги щодо такого векселя вважаються погашеними 09.01.2011 року.

Відповідно до цього, підлягав збільшенню валовий дохід позивача за 1 квартал 2011 року, а не за 2013 рік.

За правилами п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням вимог п.49.18 ст.49 та п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України, строк подачі податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2011 року - 10.05.2011 року. А з врахуванням вимог п.102.1. ст.102 Податкового кодексу України, контролюючий орган мав право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків з податку на прибуток по операціям з оприбуткування простого векселя в зв'язку із закінченням строку позовної давності до 10.05.2014 року.

Оскільки ж відповідачем вказане було зроблене лише 02.02.2015 року, тобто за межами вказаного строку, то податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015 року у відповідній частині є протиправним.

Що стосується такого констатованого в акті перевірки порушення, як заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на 51270 грн., то таке зроблене на підставі висновків про порушення ППФ "Інтерекопласт" вимог пп.187.1 ст.187 Податкового кодексу України.

За правилами п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно, не включення відповідних сум ПДВ по податкових накладних до складу податкових зобов'язань за першою подією вважається порушенням податкового законодавства.

В акті перевірки констатовано заниження податкових зобов'язань по податкових накладних, виписаних ППФ "Інтерекопласт" для: ТОВ "Кеннер-Україна" - №7/1300 від 31.05.2011 року, ПАТ "Рівнерадіозавод" - №438 від 29.07.2011 року, ТОВ "Дельта Сплайн" - №5/3822 від 28.10.2011 року, ТОВ ТД "Надія" - №3/2267 від 10.07.2013 року, МПП "Теренок" - №5/3222 від 20.076.2011 року, №5/3225 від 20.07.2011 року та №5/3235 від 25.07.2011 року (а.с.99).

Разом з тим, вказане порушення констатоване не на основі аналізу первинних документів бухгалтерського і податкового обліку позивача, а виключно на тій підставі, що в системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів виявлено розбіжності. При цьому, податковий орган навіть не надав суду таку інформацію із системи співставлення.

Оскільки розділ V Податкового кодексу України не ставить право на формування податкового кредиту та податкового зобов'язання з податку на додану вартість в залежність від обов'язкової відсутності розбіжностей в автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, то коригування податкових зобов'язань платника податків виключно на тій підстав, що звітність його контрагента, внесена в базу даних, по якій проводиться автоматичне співставлення податкового кредиту і податкових зобов'язань має інші показники, є безпідставним, тим більше, що податковим органом робиться співставлення лише в рамках відповідного календарного місяця, а стаття 50 Податкового кодексу України надає платнику податків право вносити зміни до податкової звітності. Відповідно, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ є голослівними, а збільшення грошового зобов'язання з вказаного виду податків - протиправним.

Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області № від 02.02.2015 року в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" в розмірі - 3761796,00 грн., в тому числі 3009437,00 грн. - за основним платежем та 752359,00 грн. - за штрафними санкціями; № від 02.02.2015 року в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 84345,00 грн., в тому числі 67476,00 грн. - за основним платежем та 16869,00 грн. - за штрафними санкціями та № від 02.02.2015 року, в частині нарахування грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб" в розмірі 37466,43 грн., в тому числі 24297,43 грн. - за основним платежем та 13169,00 грн. - за штрафними санкціями, не відповідають критеріям правомірності, встановленим в статті 2 КАС України, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тим самим, у порядку ч.1 ст. 94 КАС України, суд на користь Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" присуджує за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 90 492, 50 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 03.02.2015 року, в частині визначення грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" в розмірі 3 761 796, 00 грн., в тому числі 3 009 437, 00 грн. - за основним платежем та 752 359, 00 грн., за штрафними санкціями; № від 02.02.2015 року в частині визначення грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 84 345, 00 грн., в тому числі 67 476, 00- за основним платежем та 16 869, 00 грн., за штрафними санкціями; № від 02.02.2015 року, в частині визначення грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" в розмірі 37 466, 43 грн., в тому числі 24 297, 43 - за основним платежем та 13 169, 00 грн.- за штрафними санкціями.

Присудити на користь позивача Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 90 492, 50 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.