Справа № 2а-9557/11/1412
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/47489/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,
при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю позивача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року,-

встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, яка визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат, а також державної пенсії як інваліду ІІІ групи відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком.

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2011 року позов задоволено. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва перерахувати і виплатити ОСОБА_5 державну пенсію, починаючи з 22 травня 2008 року згідно статті 54 Закону № 796-XII, яка повинна становити 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2011 року змінено, викладено її резолютивну частину в наступній редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, що не може бути нижчою прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог статті 50, частини 4 статті 54 Закону № 796-XII з 20 грудня 2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період. Позовні вимоги за період з 22 травня 2008 року по 19 грудня 2010 року залишити без розгляду».

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІII групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

За змістом частини 4 статті 54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди дійшли вірного висновку про те, що при визначенні розміру пенсій позивачеві, застосуванню підлягають положення саме статтей 50, 54 Закону № 796-XII, а не положення постанов Кабінету Міністрів України, якими керувався відповідач, оскільки такі істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

З положень статтей 50, 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що за основу нарахування розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, не приймаються до уваги положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону № 796-ХІІ у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, передбачений статтею 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, та повинна виплачуватися у визначеному розмірі до внесення змін у відповідне законодавство.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року, якою змінено постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2011 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.