Справа № 813/125/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року №813/125/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача Воробця С.І.,

представника відповідача Чубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по пуску, налагодженню, удосконаленню технології та експлуатації електростанцій і мереж «ЛьвівОРГРЕС» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2016 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по пуску, налагодженню, удосконаленню технології та експлуатації електростанцій і мереж «ЛьвівОРГРЕС» (надалі - ПАТ «ЛьвівОРГРЕС») до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.11.2015 року №, №, №.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оспорювані ним податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом без урахування усіх дійсних обставин справи, з порушенням норм матеріального права та є такими, що суперечать чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем було проведено виїзну позапланову перевірку ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», за результатами якої податковим органом встановлено, що позивачем нібито допущено порушення податкового законодавства. У зв'язку з чим було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, якими зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток і збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість. Однак, за твердженням позивача, такі висновки й рішення податкового органу є помилковими.

Так, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» правомірно було враховано в податковому обліку витрати, пов'язані з відрядженнями його працівників і представників до Республіки Білорусь. Такі витрати були пов'язані з провадженням позивачем господарської діяльності на території цієї держави й здійснення цих витрат повністю підтверджуються достатніми для цього документами. У той же час, висновок відповідача ґрунтується лише на тому, що витрати на відрядження не включалися в акти виконаних робіт, які здійснювалися позивачем, що є цілком формальним підходом і не враховує всієї сукупності матеріалів та документів, що підтверджують понесення цих витрат і їх безумовний зв'язок із господарською діяльністю позивача.

Також ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» відзначає, що ним було придбано в ТзОВ «АББ ЛТД» обладнання з метою монтажу на відповідному об'єкті виконання робіт, що й було в подальшому здійснено. При цьому, в зв'язку з технологічною складністю такого обладнання та необхідністю перевірки його функціональності, прийом обладнання було оформлено після проведення відповідних робіт та перевірки змонтованого устаткування. Відтак, висновок контролюючого органу про те, що обставини нехронологічного оформлення прийому обладнання та його монтажу підтверджують непов'язаність витрат із придбання такого обладнання з господарською діяльністю позивача, є помилковим, оскільки не враховує фактичних обставин справи.

Окрім того, позивач вказує на те, що ним були надані контролюючому органу всі необхідні документи, які вимагалися в ході перевірки й які підтверджують правомірність податкового обліку операцій із ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія». Відтак, твердження відповідача про відсутність таких документів є необґрунтованим.

Таким чином, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються на необґрунтованих твердженнях, при цьому, податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони ПАТ «ЛьвівОРГРЕС». У зв'язку з чим, прийняті Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015 року №, №, № є протиправними і підлягають скасуванню.

Ухвалами судді від 21.01.2016 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано заперечення на позовну заяву. У своїх запереченнях відповідач обґрунтовує законність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, а його позиція полягає в наступному.

Відповідач указує на те, що позивачем було включено до складу витрат кошти, пов'язані з витратами на відрядження його працівників, у зв'язку з виконанням окремих робіт за місцезнаходженням контрагентів ПАТ «ЛьвівОРГРЕС». Проте, такі витрати не знайшли свого відображення у відповідних актах виконаних робіт, складених за наслідком робіт, що виконувалися позивачем. Відтак, ці витрати не можуть визнаватися, оскільки не включалися до складу собівартості реалізованих позивачем послуг.

Окрім цього, відповідач відзначає, що відповідно до наданих первинних документів, позивачем було придбано й 10.06.2014 року отримано обладнання (реле). У той же час, монтаж такого обладнання позивачем було відображено в акті від 19.05.2014 року. Відповідно, нехронологічний порядок здійснення таких операцій (придбання обладнання після його монтажу) виключає зв'язок операції з придбання позивачем обладнання з його господарською діяльністю й можливість формування відповідних витрат платника податку та податкового кредиту.

А також ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» не було надано до перевірки оригінали первинних документів щодо придбання робіт у ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія». Відповідачем такі документи запитувалися в ході здійснення перевірки, проте позивач обмежився повідомленням про їх відсутність та пошук, так і не надавши оригінали запитуваних документів. Відтак, у відповідності до приписів Податкового кодексу України, вважається, що такі документи були відсутні в позивача на час складання відповідної податкової звітності, тобто ним за відсутності первинних документів було безпідставно здійснено податковий облік певних операцій, сформовано витрати та податковий кредит.

У зв'язку з чим, відповідач вважає, що усі встановлені ним обставини в сукупності підтверджують порушення зі сторони ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» чинного податкового законодавства України. Відповідно, свої висновки й рішення податковий орган вважає обґрунтованими та законними, спрямованими виключно на захист прав та інтересів держави від протиправних дій недобросовісних платників податків, у зв'язку з чим не вбачає підстав для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, додатково наголосила на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень від 25.11.2015 року №, №, №, оскільки, на її думку, такі прийняті в повній відповідності з нормами чинного законодавства України, а також просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» як юридичну особу було зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради 31.03.1992 року. На податковий облік в органах державної податкової служби позивача взято 16.03.1995 року. У періоді, який перевірявся, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» було зареєстровано як платник податку на додану вартість, згідно свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ №17796619.

У період із 08.10.2015 року по 04.11.2015 року (з урахуванням продовження строку перевірки) ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року, в якому зафіксовано ряд порушень ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» норм податкового законодавства, а зокрема:

1)п.п.44.1, 44.3, 44.5, 44.6, 138.1, 138.2, 138.4, 138.8, 139.1.9 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком з прибутку за 2014 рік в сумі 518 896 грн. та занижено податок з прибутку на загальну суму 553 871, в т.ч. за 2014 рік в сумі 494 471 грн., за І квартал 2015 року в сумі 59 400 грн.;

2)п.п.198.1, 198.2, 198.3 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 386 603 грн., в т.ч. в березні 2014 року в сумі 52 500 грн., в квітні 2014 року в сумі 26 804 грн., в червні 2014 року в сумі 117 007 грн., в серпні 2014 року в сумі 11 500 грн., в вересні 2014 року в сумі 23 000 грн., в жовтні 2014 року в сумі 74 642 грн., в листопаді 2014 року в сумі 18 150 грн., в березні 2015 року в сумі 66 000 грн.

У подальшому, на підставі акту №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року, відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015 року, а саме: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток (553 871 грн.) та штрафними санкціями (276 936 грн.), №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (386 603 грн.) та штрафними санкціями (193 302 грн.), №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком з прибутку за 2014 рік в сумі 518 896 грн.

Як випливає зі змісту акту №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року, зазначені вище податкові повідомлення-рішення мотивовані тим, що ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» як собівартість реалізованих послуг було включено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, кошти, пов'язані з витратами на відрядження його працівників до Республіки Білорусь для надання окремих послуг. Однак, такі витрати не знайшли свого відображення у відповідних актах виконаних робіт, отже вони не можуть визнаватися витратами відповідного періоду, позаяк не включалися до складу собівартості реалізованих позивачем послуг у такому періоді.

Окрім цього, відповідно до видаткової накладної №ВН- від 10.06.2014 року, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» отримало від ТзОВ «АББ ЛТД» обладнання - 1 MRK 002800-AB Реле REB 670*1.1 - B31 ver.1.1 в кількості 3 одиниці. Згідно акта передачі змонтованого обладнання від 19.05.2014 року, 3 одиниці такого ж обладнання були змонтовані на ПС 220 кВ «Розділ». Однак, ця нехронологічність, що полягає в реалізації позивачем обладнання при виконанні робіт швидше від отримання такого обладнання від постачальника, вказує на непов'язаність придбання цього обладнання від ТзОВ «АББ ЛТД» із фінансово-господарською діяльністю позивача, а тому й безпідставність формування витрат і податкового кредиту.

А також, відповідачем у ході проведення перевірки листом від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02 було надано ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» вимогу щодо представлення оригіналів документів, що підтверджують витрати понесені на придбання робіт від ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія». Проте, такі документи позивачем надані не були, що вказує на безпідставність податкового обліку цих операцій за відсутності первинних документів, протиправність формування витрат і податкового кредиту.

У зв'язку з чим, враховуючи викладені ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області в акті за результатами перевірки ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» висновки, суд відзначає наступне.

Так, щодо висновків про безпідставність визнання витрат по відрядженнях працівників позивача, суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ст.138 Податкового кодексу України витрати на відрядження можуть визнаватися витратами, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, як витрати операційної діяльності (коли вони формують собівартість товарів, робіт чи послуг), або витратами в складі інших витрат.

Відповідно до п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, до складу загальновиробничих витрат, які входять до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг , включаються витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені ст.143 Податкового кодексу України; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абз.2 і 3 п.142.2 Податкового кодексу України, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо). Відповідно до п.п.138.10.2 п.138.10. ст.138 Податкового кодексу України, до складу адміністративних витрат, які входять до складу інших витрат, включаються витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу. А згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу витрат на збут, які входять до складу інших витрат, включаються витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом.

Згідно з нормами п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Цим же пунктом кодексу також визначається, зокрема, що зазначені вище витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Не дозволяється включати до складу витрат на харчування вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми «чайових», за винятком випадків, коли суми таких «чайових» включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Сума добових визначається в разі відрядження:

у межах України та країн, в'їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

до країн, в'їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в'їзд), - згідно з наказом про відрядження та відмітками уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює.

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, наказу або відміток уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в паспорті або документі, що його замінює сума добових не включається до складу витрат платника податку.

Як регламентує цей же п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» провадить господарську діяльність і за межами України, у т.ч. на території Республіки Білорусь, при цьому, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» наявний відокремлений підрозділ - представництво у Республіці Білорусь. Як засвідчується дозволом Міністерства закордонних справ Республіки Білорусь від 19.12.2013 року №6858, та дозволами від 22.12.2004 року №3064, від 28.11.2007 року №3938, від 23.11.2010 року №5242, таке представництво ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» має право провадити діяльність на території Республіки Білорусь.

Матеріалами справи, а також і актом перевірки №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року, підтверджується належне документування позивачем відрядження своїх працівників у Республіку Білорусь для виконання конкретних робіт і надання послуг на різного роду об'єктах. Указане, зокрема, підтверджується долученими до матеріалів справи посвідченнями про відрядження, проїзними квитками, які оформлялися в ході таких відряджень. При цьому, зі змісту таких документів можна встановити особу (працівника) відрядженого платником податків, мету відрядження, період відрядження, поставлені йому завдання та ін.

Відтак, суд приходить до переконання, що зазначені обставини в достатній мірі підтверджують зв'язок таких відряджень працівників позивача з господарською діяльністю ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», а тому позивачем було правомірно визнано витрати, пов'язані з такими відрядженнями, в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. У той же час, висновок відповідача про додаткову необхідність обов'язкового окремого відображення витрат на відрядження ще й в актах виконаних робіт чи наданих послуг (для визнання їх у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування) є формальним та не обґрунтовується нормами чинного законодавства України.

Окрім того, щодо правовідносин по придбанню позивачем обладнання в ТзОВ «АББ ЛТД» й відповідних податкових наслідків, судом встановлено наступне.

Так, між ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» 29.01.2014 року було укладено договір підряду №03-4/0241-14. За умовами такого договору позивач зобов'язався по ІІ квартал 2014 року виконати роботи з реконструкції і модернізації диференційного захисту систем шин та ПРВВ 110 кВ на ПС-220 кВ «Розділ».

Відповідно до акта передачі змонтованого обладнання від 19.05.2014 року за договором №03-4/0241-14 від 29.01.2014 року, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» передало ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» після проведення монтажу на ПС 220 кВ «Розділ» ряд одиниць обладнання, серед яких і 3 одиниці мікропроцесорного пристрою REB670.

А також, 24.03.2014 року між ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ТзОВ «АББ ЛТД» було укладено договір поставки №101. За умовами цього договору ТзОВ «АББ ЛТД» зобов'язалося постачати позивачеві електротехнічне обладнання, а саме - 1MRK002800-AB РЕЛЕ REB670*1.1-B31X02-C13-B1A2-EF-KB-B-A2A2-EAEEEAA-X-CD ) у кількості 3 одиниці.

Тобто, за цим договором позивачем було замовлено обладнання (реле), яке в подальшому було змонтоване на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в ході виконання робіт за договором підряду №03-4/0241-14.

Як же вбачається з видаткової накладної №ВН- від 10.06.2014 року, складеної ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ТзОВ «АББ ЛТД», документальне оформлення факту поставки замовленого обладнання відбулося 10.06.2014 року, тобто вже після монтажу такого ж обладнання на об'єкті й передачі його 19.05.2014 року ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Зазначена непослідовність документального оформлення операцій із одним і тим же обладнанням пояснюється позивачем тією обставиною, що придбане обладнання, котре монтувалося на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», є технологічно складним та його технологічна функціональність і відповідність могла бути перевірена лише після здійснення монтажу. У зв'язку з чим, прийом такого обладнання позивачем і відсутність до нього рекламацій було оформлено вже після проведення відповідних монтажних робіт та перевірок обладнання на ПС 220 кВ «Розділ».

Розглянувши такі обставини, суд не вбачає суперечностей у доводах позивача та, зважаючи на фактичні обставини справи, погоджується з можливістю здійснення таких операцій і їх відповідного документування. При цьому, чинним законодавством України не встановлено яких-небудь обмежень чи заборон щодо таких дій і відповідач не посилається на такі нормативні приписи.

Як визначено п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Пунктом 138.4 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну)

Відтак, суд приходить до висновку, що встановлені дійсні обставини справи підтверджують придбання ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» обладнання в ТзОВ «АББ ЛТД» і його реалізацію в складі робіт на об'єкті ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», таким чином позивачем було правомірно визнано відповідні витрати в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Окрім того, щодо операцій із придбання обладнання в ТзОВ «АББ ЛТД» в акті перевірки №2071/13-04-22-02/00128504 від 12.11.2015 року відповідачем також було викладено висновок про відсутність належного підтвердження факту придбання та подальшої реалізації такого обладнання, що, на думку податкового органу, призвело і до завищення позивачем розміру податкового кредиту з ПДВ.

З огляду на вказане, суд відзначає, що нормами ст.198 Податкового кодексу України, зокрема, обумовлено право на віднесення платником податку сум ПДВ до податкового кредиту, яке виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема (у відношенню до спірних операцій), дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суд акцентує увагу на тому, що згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, навіть у разі обґрунтованості претензій податкового органу щодо нехронологічності документування позивачем поставки обладнання та його реалізації в складі робіт, виконуваних позивачем, така обставина не повинна впливати на право ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені в ціні обладнання. А ті обставини, з якими Податковий кодекс України дійсно пов'язує неможливість віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту (а такими обставинами, зокрема, могли би бути - використання обладнання в операціях, що не є об'єктом оподаткування, використання обладнання в операціях, що не є господарською діяльністю позивача тощо) відповідачем встановлено не було.

Відтак, ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» було на достатніх правових підставах, обґрунтовано й правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях із придбання в ТзОВ «АББ ЛТД» електротехнічного обладнання.

Щодо висновків податкового органу про не підтвердження первинними документами операцій між ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» і ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія» суд відзначає наступне.

Відповідно до п.44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені вищевказаною нормою.

Згідно з п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 Податкового кодексу України, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Податковим кодексом України граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом установлено, що ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області в ході здійснення перевірки ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» було адресовано останньому лист від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02, у якому контролюючий орган вимагає від позивача надати до 28.10.2015 року, зокрема, оригінали первинних документів, які свідчать про надання послуг субпідрядів за період з січня 2014 року по квітень 2015 року, що відображені, згідно даних обліку підприємства, наступними бухгалтерськими проведеннями: Д-т рах. 23, К-т рах. 633.

Суд відзначає, що відповідно до матеріалів справи, у цьому періоді послуги субпідрядів на замовлення ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» надавалися рядом підприємств, а саме: ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія», таким чином, запит за листом №13977/13-04-22-02 стосувався в т.ч. операцій між цими особами.

Як свідчить рукописна відмітка на згаданому вище листі №13977/13-04-22-02, він був отриманий Олійником В.Я. 28.10.2015 року, який на час перевірки був головним бухгалтером ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» (що відображено також і в акті перевірки). А також у матеріалах справи є лист без номера та дати за підписом головного бухгалтера ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» Олійника В.Я., адресований першому заступнику начальника ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому вказується серед іншого те, що оригінали первинних документів про надання послуг субпідрядів з невідомих причин відсутні в приміщенні бухгалтерії та ведеться робота по їх пошуку.

У зв'язку з чим, суд акцентує увагу на те, що п.42.1 ст.42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відтак, лист ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 28.10.2015 року №13977/13-04-22-02 про надання оригіналів первинних документів не може вважатися таким, що належним чином вручений платнику податків - ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», оскільки цей лист ані не надсилався за адресою платника податків, ані не був вручений платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

При цьому, суд відзначає, що нормами чинного законодавства України не наділено головного бухгалтера платника податків повноваженнями на офіційне представництво юридичної особи, а також відсутні й докази щодо уповноваження головного бухгалтера ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» Олійника В.Я. на це іншим чином. Також і надана головним бухгалтером ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» відповідь на лист №13977/13-04-22-02 містить відомості лише про ті обставини, які стосуються ввіреного головному бухгалтеру підрозділу - бухгалтерії, а не цілого підприємства як такого.

Таким чином, на переконання суду, в даному випадку посилання відповідача на відсутність у платника податків документів, що підтверджують показники, відображені в податковій звітності, у зв'язку із ненаданням їх контролюючому органу є необґрунтованим, позаяк відповідачем не надавалася в установленому порядку відповідна вимога про надання таких документів для перевірки.

У цьому контексті суд також відзначає, що контролюючим органом за результатами перевірки, відповідно до зібраних у її ході матеріалів, було описано правовідносини ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» із ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія», при цьому - з посиланням на відповідні первинні документи, які наявні також і в матеріалах справи, й описуючи такі правовідносини відповідач не вказує на їх дефектність чи інші недоліки цих операцій.

Отже, висновки контролюючого органу про безпідставне віднесення ПАТ «ЛьвівОРГРЕС» за наслідками операцій із ПНВП «Галицька комп'ютерна компанія», ПАТ «ТЕХЕНЕРГО», ТзОВ «Південна енергетична компанія» до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та сум ПДВ до складу податкового кредиту є помилковими та безпідставними.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, й які були підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав до суду в ході розгляду цієї справи достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване рішення не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015 року №, №, № слід визнати протиправними і скасувати, відповідно, заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 25.11.2015 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 25.11.2015 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 25.11.2015 року №.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства по пуску, налагодженню, удосконаленню технології та експлуатації електростанцій і мереж «ЛьвівОРГРЕС» () судові витрати по сплаті судового збору у сумі 21 160 (двадцять одна тисяча сто шістдесят) грн. 69 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 березня 2016 року.