Справа № 813/1054/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. Справа № 876/6342/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року у справі за позовом Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

Миколаївська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області 03.03.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача податкову заборгованість до бюджету по земельному податку в сумі 40748,36 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року в адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Миколаївською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення № від 15.06.2013 року, яким визначено податкове зобов'язання за платежем оренда землі в сумі 26915,30 грн. та № 11251-15 від 27.06.2014 року, яким визначено податкове зобов'язання за платежем оренда землі в сумі 13833,06 грн. Апелянт зазначає, що в порушення вимог податкового законодавства, податковою інспекцією надіслано лише податкове повідомлення-рішення без розрахунку податкових зобов'язань, що унеможливлює перевірку правильності такого нарахування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно договору купівлі - продажу від 18.05.2006 року та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель. Площа земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель на території сільської ради становить 0,7750 га. Згідно договору оренди від 28.08.2008 року, земельну ділянку площею 0,7750 га передано ОСОБА_1 у строкове платне володіння та користування.

У зв'язку з несплатою до бюджету земельного податку, у відповідача виникла податкова заборгованість в розмірі 40748,36 грн.

Згідно довідки Миколаївської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 27.01.2015 року № 688/10/250-13, станом на 27.01.2015 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по платежах до бюджету в сумі 40748,36 грн.

Дана заборгованість виникла згідно податкових повідомлень - рішень від 15.06.2013 року № на суму 26915,30 грн. та від 27.06.2014 року № 11251-15 на суму 13833,06 грн.

Дані податкові повідомлення - рішення ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржувалися.

25.11.2014 року відповідачу виставлено податкову вимогу № 1014-25 за узгодженими грошовими зобов'язаннями на суму 13833,06 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сума податкового зобов'язання є узгодженою та у встановлені строки відповідачем не сплаченою, то така визнається сумою податкового боргу та підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Підпункт 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового Кодексу України визначає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПКУ).

Пунктом 8.2 статті 8 Податкового кодексу України встановлено, що до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.136 цієї статті визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII орендна плата).

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень суду не подано, отже, останні вважаються узгодженими.

Згідно з п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 95.2 ст. 95 цього Кодексу стягнення коштів платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Поряд з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач вжив усі, визначені податковим законодавством, заходи спрямовані на погашення відповідачем податкової заборгованості. Зокрема, на адресу відповідача надсилалася податкова вимога форми "Ф" №1014-25 від 25.11.2014 року, яка останнім була отримана. Однак, приписи, вказаної вимоги, відповідачем виконано не було, а також її не було оскаржено у встановленому законом порядку.

Також, податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов'язань, не сплатив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлена до стягнення сума є узгодженою та являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не сплачено та підлягає стягненню в примусовому порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, відповідач всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надало жодних доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року у справі №813/1054/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук