Справа № 825/3610/15-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3610/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Самсонової М.М., за участі представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, та з урахуванням уточнень, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 12.06.2009р. по 30.10.2015р., у розмірі 149909,84грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.06.2009 р. він звільнився з органів МВС України в запас Збройних Сил Украхни, проте, відповідач Куликівське районне відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області йому при звільненні не сплатило одноразову грошову допомогу при звільненні, яка у подальшому йому була виплачена 30.10.2015р. та на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015р. у справі 825/3302/14. Посилаючись на ст.117 КЗпП України просить задовольнити позовні вимоги.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, то виплата компенсації за затримку виплати одноразової допомоги при звільненні, чинним законодавством не передбачена, а дія норм КЗпП України на нього не поширюється.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Додатково апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги судову практику Верховного Суду України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 29.11.1999 р. по 11.06.2009р.

Згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 11.06.2009 № 103 о/с «По особовому складу» позивача як інспектора з дозвільної системи Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області було звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням).

При звільненні позивача зі служби йому не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні.

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 у справі № 825/3302/14 зобов'язано Куликівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу, яка встановлена п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років служби.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015р. постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 у справі № 825/3302/14 залишена без змін.

На виконання вищевказаної постанови суду Куликівським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області проведено виплату позивачу одноразової грошової допомоги 30.10.2015р.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок, умови проходження та звільнення працівника міліції визначено Законом України «Про міліцію», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114; Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 та іншими.

Згідно статті 18 Закону № 565-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Пунктом 12 Положення № 114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

При цьому, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція № 499.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормі закону, внаслідок того, що позивач в органах внутрішніх справ проходив службу, а не працював за трудовим договором, отже, виплата компенсації за затримку виплати одноразової допомоги при звільненні, чинним законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції при винесенні рішення вірно враховано правову позицію Верховного Суду України при розгляді 05.03.2012р. справи № 21-42а.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. Посилання позивача на судову практику є помилковим, оскільки стосуються інших обставин.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 21.03.2016р

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Куликівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про стягнення середнього заробітку, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст виготовлено 21.03.16

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.