Справа № 357/2509/16-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2509/16-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 03.11.2013 року помер ОСОБА_2, з яким вони з 1993 року проживали разом за однією адресою, вели спільне господарство, вона доглянула його до смерті та поховала за власні кошти, за життя ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ у Київській області і отримував пенсію, яка була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, оскільки розмір її пенсії був мінімальним. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 23.11.2015 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з квітня 2000 року по день його смерті -03.11.2013 року та факт перебування її на утриманні ОСОБА_2, однак після встановлення цих фактів відповідач відмовив їй у призначенні пенсії по втраті годувальника, що позивач вважає незаконним. А тому позивач просить суд визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області в призначенні їй пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2; зобовязати відповідача призначити їй пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивач за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не належить до числа непрацездатних членів сім»ї померлого годувальника, які мають право на пенсію по втраті годувальника, проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя, в пакеті документів, який був наданий позивачем разом із заявою про призначення пенсії, відсутня копія свідоцтва про шлюб, а тому підстав для призначення позивачу пенсії по втраті годувальника після смерті ОСОБА_2 немає.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 03.11.2013 року помер ОСОБА_2, що стверджується копією свідоцтва про його смерть.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2015 року по справі № 357/14725/15-ц 2-о/357/311/15 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області, було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з квітня 2000 року по день смерті останнього -03.11.2013 року; встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2, який помер 03.11.2013 року, рішення суду набрало законної сили 04.12.2015 року, що слідує з копії цього рішення в матеріалах справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2, у призначенні якої їй було відмовлено листом від 30.12.2015 року № 6545/21.

В листі відповідач посилається на те, що право на пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають дружини військовослужбовців, які перебували на їх утриманні, одним із необхідних документів для призначення цього виду пенсії є свідоцтво про шлюб, ОСОБА_1 копію свідоцтва про шлюб до заяви не додано, а тому підстав для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника немає.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що обєктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обовязки й реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів у особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.85 у поєднанні з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці й зайнятості, шлюбу, сімї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до його ст.5 він регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить йому.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, врегульовано нормами Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В ст.1-1 цього Закону передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків і жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у звязку із втратою годувальника.

А за ст.1 Закону « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Непрацездатними членами сімї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" або є інвалідами;

в) батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обовязку, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є інвалідами;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобовязані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сімї, яким може бути призначена пенсія у звязку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сімї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сімї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обовязків.

Ужиті в Законі поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя.

Так, за положеннями ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Отже, дана стаття закріплює реєстраційну форму укладення шлюбу. Як випливає зі змісту частин 1 і 2 цієї статті, реєстрація шлюбу має правоутворююче значення, без реєстрації шлюбу не існує.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

При цьому приписами ст.74 СК України поширено на осіб, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, положення СК, повязані з набуттям за час спільного проживання права на придбання майна, що регулюють аналогічні відносини між особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто, положення цієї статті стосуються тільки майнових прав та обовязків фактичного подружжя.

У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у звязку із втратою годувальника з-поміж інших категорій осіб мають одне з подружжя чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сімєю без шлюбу, не належать.

Крім того, п.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення /перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року /зі змінами, внесеними постановою № 3-1 від 07.02.2012 року/, зареєстровано в Мінюсті України 15.02.2007 року за № 135/13402, передбачено перелік документів, необхідних для призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині померлого військовослужбовця, серед яких копія свідоцтва про шлюб.

Отже, у розумінні норм пенсійного законодавства право на призначення пенсії у звязку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сімєю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у звязку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу й визнання за її учасниками статусу члена сімї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Саме такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові по справі № 21-615а14 від 10.03.2015 року.

А за ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Як було встановлено судом і вказано вище в постанові, позивач не належить до числа осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому вона не має права на призначення цього виду пенсії після смерті ОСОБА_2, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Отже, дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника є правомірними, вчиненими відповідно до норм діючого законодавства.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.21,36,74 СК України, Порядком подання та оформлення документів для призначення /перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року /зі змінами, внесеними постановою № 3-1 від 07.02.2012 року/, зареєстровано в Мінюсті України 15.02.2007 року за № 135/13402, ст.ст. 2, 6,9,17, 159-163, 181, 185,186, 244-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3