Справа № 344/2277/14-а,2-а/344/14/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/10781/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, управління Держкомзему в м.Івано-Франківську, реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасування рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 01 березня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Також позивач просила зобов'язати відділ Держземагенства у м.Івано-Франківську провести зміни в Державному земельному кадастрі, а Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції - внести зміни в Державному реєстрі прав.

Постановою від 28 вересня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області позовні вимоги задовольнив частково. Визнав недійсним (незаконним) та скасував рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 01.03.2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Крихівецька сільська рада подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що оскаржене рішення сільська рада прийняла у відповідності до вимог ст. 20 Земельного кодексу України.

Крім того, Земельним кодексом України не передбачене право органу місцевого самоврядування прийняти рішення про відмову у затвердженні погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Також відповідач акцентує увагу на тому, що рішення сільської ради від 01 березня 2013 року не порушує прав та законних інтересів позивачки.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилась, що у відповідності до приписів ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого 24 січня 2013 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 104, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 0,0481 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, яка належала дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 05.02.2007 року Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на підставі рішення № 482 від 17.01.1993 року 12 сесії 21 скликання Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю (т.1 а.с. 128).

24 січня 2013 року ОСОБА_3 отримала витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0481 га, що розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 127).

18 лютого 2013 року за заявою ОСОБА_3 частину вказаної вище земельної ділянки площею 0,003 га виділено з її власності для розширення дороги (т.1 а.с.129).

Рішенням Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 01.03.2013 року затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (присадибна ділянка) (т.1 а.с.10, 98-121).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення сільської ради порушує права іншої особи, а проект не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, оскільки визначення і встановлення меж проведено без кадастрової зйомки, без погодження меж з суміжними землевласниками, не дотримано Інструкцію про вставлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, акт встановлення та прийому-передачі межових знаків від 11.03.2013 року не відповідає встановленій формі та змісту.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є помилковими.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 20 Земельного кодексу України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення(ч.1).

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.3).

Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

За змістом ч.1 ст. 50 Закону України ,,Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з частиною 3 цієї ж статті Закону України ,,Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в обов'язковому порядку включають акт приймання-передачі межових знаків на зберігання лише у разі формування земельної ділянки.

Оскільки в даному випадку проект землеустрою розроблявся для зміни цільового призначення земельної ділянки, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності обов'язку погодження межових знаків та складання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наданий органу місцевого самоврядування проект землеустрою відповідав вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а тому у сільської ради були відсутні правові підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Наведені обставини спростовують висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем законодавства під час прийняття оскарженого рішення.

Крім того, завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Такі правові позиції висловив Верховний Суд України в постанові від 03 лютого 2015 року у справі за позовом до Президента України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання незаконним Указу Президента України, зобов'язання вчинити дії.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення сільської ради стосується виключно третьої особи у справі - ОСОБА_3, оскільки змінює лише цільове призначення земельної ділянки, не змінюючи при цьому її розмір, конфігурацію, межові знаки.

Таким чином права, свободи або інтереси позивача оскарженим рішенням сільської ради жодним чином не порушені, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції належної правової оцінки наведеним обставинам не дав, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності порушеного права позивача та задоволення позову.

Наведені позивачем порушення ОСОБА_3 межових знаків мали місце після прийняття рішення сільською радою, в причинному зв'язку з оскарженим рішенням не знаходяться і не впливають на його законність.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року у справі № 344/2277/14-а (провадження № 2-а/344/14/15) в частині задоволення позовних вимог - скасувати та прийняти у цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити в повному обсязі.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Постанова в повному обсязі складена 18 березня 2016 року.