Справа № 814/2129/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

01 березня 2016 року Справа № 814/2129/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В. за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства"Суднобудівний завод"Лиман", вул. Портова, 2,Миколаїв,54002

доДержавної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Г. Петрової, 2-а,Миколаїв,54029

провизнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 27.01.11. №/0,№/0, №/0,
За участю представників:

від позивача1: Черних О.В., довіреність №1, від 13.08.15;

від відповідача: Масюк А.М., довіреність, від 13.08.15;

від позивача 2: Овчинікова Г.В., довіреність, від 13.08.15;

за участю прокуратури: Лукін І.Л., посвідчення, від 13.08.15;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - відкрите акціонерне товариство "Суднобудівний завод "Лиман", звернувся до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0, № /0, № /0 і № /0.

Справа неодноразово розглядалася судами. Миколаївський окружний адміністративний суд допустив процесуальне правонаступництво позивача шляхом його заміни на публічне акціонерне товариство "Суднобудівний завод "Лиман", а також допустив до участі в справі на стороні відповідача прокурора. Постановою від 12.10.2011 р., яка залишена без змін Одеським апеляційним адміністративним судом, суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0, № /0 і № /0. У задоволенні решти позовним вимог відмовив, тобто підтвердив законність податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0.

Ухвалою від 08.06.2015 р. Вищий адміністративний суд України здійснив заміну відповідача на державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, а також скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0 і № /0 та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0. Адміністративну справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення судів в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 залишені без змін.

Таким чином, під час нового розгляду справи суд має надати правову оцінку та вирішити позовні вимоги щодо податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0, № /0, № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що результати перевірки оформлені упереджено та необ'єктивно, з суттєвими порушеннями норм законодавства.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на факти порушень законодавства, виявлені під час проведення планової виїзної перевірки позивача.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі в межах нового судового розгляду справи.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволені позову. Прокурор підтримав позицію відповідача.

У судовому засіданні 01.03.2016 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухав пояснення представників сторін і прокурора, з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню частково, виходячи з наступного:

З жовтня 2010 р. по січень 2011 р. відповідачем проводилася планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 р. по 30.06.2010 р., результати якої оформлені актом від 12.01.2011 р. № 23/23-200/01373890.

Перевіркою встановлено наступні порушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- ст. 1 п. 1.31., ст. 3 п. 3.1., ст. 4 п. 4.1. пп. 4.1.3., ст. 5 п. 5.1., п. 5.2. пп. 5.2.1., п. 5.3. пп. 5.3.9. абз. 4, п. 5.9., ст. 6, п. 6.1., ст. 7 п. 7.3., пп. 7.3.1., ст. 11 п. 11.3. пп. 11.3.7. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон № 334), у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 7923228,00 грн.;

- ст. 1 п. 1.31., ст. 3 п. 3.1., ст. 4 п. 4.1. пп. 4.1.3., ст. 5 п. 5.1., п. 5.2. пп. 5.2.1., п. 5.3. пп. 5.3.9. абз. 4, п. 5.9., ст. 6, п. 6.1., ст. 7 п. 7.3., пп. 7.3.1., ст. 11 п. 11.3. пп. 11.3.7. Закону № 334, у результаті чого позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2008 р. на суму 2661243,00 грн., за 2009 р. на суму 4520946,00 грн. за І півріччя 2010 р. на суму 4725590,00 грн.;

- ст. 4 п. 4.1., ст. 7 п. 7.3. пп. 7.3.1., п. 7.4. пп. 7.4.1., 7.4.5., п. 7.7. пп. 7.7.1. Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168), у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 24601,00 грн.

27.01.2011 р. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 24601,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 6150,25 грн., № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у сумі 4531027,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1132756,75 грн. і № /0, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 10421528,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 2605382,00 грн.

Підставою для нарахування грошового зобов'язання з ПДВ стали висновки відповідача щодо взаємовідносин позивача з ДП "Херсонський морський торгівельний порт", ТОВ ВКФ "Транс-Ойл", ТОВ "Андрей строй" і ПП "Техпроммаш".

Так, позивач надавав ДП "Херсонський морський торгівельний порт" послуги по ремонту окремо вбудованих ємностей. 24.04.2009 р. була виписана податкова накладна № 00063 на суму ПДВ 3959,30 грн., яка не включена до складу податкових зобов'язань з ПДВ декларації за квітень 2009 р. У травні 2009 р. позивач здійснив коригування податкових зобов'язань на суму 792,00 грн., з урахуванням якої сума заниженого податкового зобов'язання склала 3167,00 грн.

Позивач не обгрунтував правомірність своїх дій в частині невключення до складу податкових зобов'язань за квітень 2009 р. суми ПДВ по взаємовідносинам із ДП "Херсонський морський торгівельний порт". На підставі викладеного, відповідач дійшов правомірного висновку про порушення п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168.

ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 19992,25 грн., з них ПДВ - 3332,05 грн. Позивач надав суду рахунки, накладні та податкові накладні. Письмовий договір надано не було, у зв'язку з чим суд не може встановити умови поставки товарів. Пояснень щодо мети придбання товарів у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" позивач також не надав.

В акті перевірки відповідач зазначив, що ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" має ознаки фіктивності, оскільки засновник, який є директором товариства і підписував від його імені первинні бухгалтерські документи, надав пояснення, що не має відношення до фінансово-господарської діяльності товариства, не підписував жодних документів, а юридичну особу заснував за винагороду. Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 підтвердив зазначені вище обставини.

Стаття 9 ч. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним з обов'язкових реквізитів первинних документів визначає особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Даючи свідчення суду під присягою, ОСОБА_1, який нібито підписав рахунки і податкові накладні, вказав, що не підписував від імені ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" жодних документів, зокрема договорів і податкових накладних. Вказане підтверджується також висновком судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження.

Згідно з позицією Верховного Суду України (постанова від 05.03.2012 р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта" до Шосткинської міжрайонної ДПІ Сумської області, постанова від 22.09.2015 р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області) документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

ТОВ "Андрей строй" надавало позивачу послуги щодо очистки, грунтовки, фінішного фарбування, шпаклівки поверхонь яхт на загальну суму 106700,00 грн. з них ПДВ - 17783,33 грн. Суду надано письмові договори, протоколи узгодження ціни, акти прийому-здачі робіт, податкові накладні.

На підставі акту перевірки ТОВ "Андрей строй" відповідач встановив неможливість фактичного здійснення товариством господарських операцій через відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності. На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 в частині завищення податкового кредиту з ПДВ за травень-липень 2008 р.

ПП "Техпроммаш" поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 1919,86 грн., з них ПДВ - 319,00 грн. Позивач надав суду рахунки, накладні та податкові накладні. Письмовий договір надано не було, у зв'язку з чим суд не може встановити умови поставки товарів. Пояснень щодо мети придбання товарів у ПП "Техпроммаш" позивач також не надав.

На підставі акту перевірки ПП "Техпроммаш" відповідач встановив неможливість фактичного здійснення товариством господарських операцій через відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, здійснення операцій з товаром, який не придбавався. На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 в частині завищення податкового кредиту з ПДВ за травень-липень, вересень 2008 р. і березень-квітень 2009 р.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Факт реального здійснення господарських операцій може бути підтверджений, крім обов'язкових документів, ще й іншою документацією, зокрема документами, які б свідчили про зміну майнового стану сторін. Позивач не надав суду письмових договорів з ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ПП "Техпроммаш", з яких можна було б встановити умови поставки товарів. Не надано товарно-транспортних накладних на поставлений товар, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. Відсутні також докази використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача.

Сукупність зазначених вище обставин і доказів на їх підтвердження дає підстави для висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ за операціями з ТОВ ВКФ "Транс-Ойл", ТОВ "Андрей строй" і ПП "Техпроммаш".

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 17.01.2011 р. № /0 і необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання його нечинним.

Підставою для зменшення позивачу від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток і визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток стали висновки відповідача про ряд порушень вимог Закону № 334.

Зокрема, відповідач встановив, що позивач як підприємство суднобудівної промисловості включав отримані від замовників будівництва яхт авансові платежі до складу валових доходів на дату підписання актів про передачу суден замовникам за курсом НБУ на дату отримання самого авансу. На переконання відповідача, позивач повинен був включати авансові платежі в іноземній валюті до складу валових доходів на дату підписання актів про передачу суден за курсом НБУ на дату підписання актів, а не отримання авансу.

Підпунктом 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону № 334 встановлено, що доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у першому абзаці цього підпункту.

Відповідно до п.п. 11.3.7 п. 11.3. ст. 11 Закону № 334 суми авансових платежів та попередньої оплати отримані підприємствами суднобудівної промисловості від замовників морських, річкових суден включаються до складу валових доходів таких підприємств за датою підписання акта про передачу морських, річкових суден замовнику, за умови цільового використання вказаних коштів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача включено до Переліку суднобудівних підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1256, зазначені положення встановлюють для нього особливі правила визначення валових доходів, що отримані ним у зв'язку з виконанням контрактів на виготовлення (побудову) морських (річкових) суден. Так, сума авансового платежу повинна бути включена до складу валового доходу платника податків за датою підписання акта про передачу морського чи річкового судна замовнику. При цьому у разі отримання авансового платежу в іноземній валюті до складу валового доходу включається сума авансового платежу, що перерахована в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів.

Законом не передбачено після перерахування авансового платежу в іноземній валюті в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, та визначення балансової вартості такої іноземної валюти за цим курсом, чергового перерахування авансового платежу в іноземній валюті на дату віднесення отриманого доходу до складу валових доходів.

З огляду на викладене, висновки відповідача про порушення позивачем п.п. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 і п.п. 11.3.7 п. 11.3. ст. 11 Закону № 334 є необґрунтованими.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є також інші порушення, а саме: неправомірне віднесення до складу валових витрат сум витрат за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ТОВ "Андрей строй"; завищення задекларованих показників "убутку балансової вартості запасів" у декларації з податку на прибуток; віднесення до складу валових витрат сум витрат на поліпшення основних фондів без підтверджуючих документів; неправомірне включення до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року неправомірно сформованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у результаті вказаних вище порушень.

З приводу вказаних правопорушень суд зазначає наступне:

В акті перевірки відповідач вказав на завищення валових витрат за 2008-2010 р.р. у рядку "від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього податкового року" декларацій за відповідний період, однак посилання на первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, відсутнє, що є порушенням п. 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних, документальних, виїзних планових та позапланових перевірок, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 р. № 327. Відповідач не надав обґрунтованих пояснень по даному правопорушенню.

Перевіркою встановлено, що позивач здійснював поліпшення основних фондів у розмірі, що не перевищує 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок звітного періоду. Відповідач допустив помилку, враховуючи як поліпшення основних фондів витрати на яхту "Імперія" і проект "Обь 47", оскільки вони не є власністю позивача, а будувалися на замовлення інших осіб для подальшої передачі їм у власність.

У той же час суд погоджується з висновком відповідача щодо неправомірного віднесення до складу валових витрат сум витрат за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ТОВ "Андрей строй". У ході судового розгляду справи не доведено реальність господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами, про що суд зазначав при дослідженні правомірності податкового повідомлення-рішення від 17.01.2011 р. № /0.

Крім того, суд враховує той факт, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 р. по справі № 2а-1135/09/1470 позивачу відмовлено у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві по призначенню та проведенню невиїзної документальної позапланової перевірки з питання достовірності нарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток в декларації з податку на прибуток за І півріччя 2008 р., результати якої оформленні актом перевірки від 23.10.2008 р. № 936/36/01373890.

Таким чином, відповідач правомірно посилається на рішення суду по справі № 2а-1135/09/1470 як на одну з підстав збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток. З огляду на викладене, суд погоджується з частиною порушень позивачем податкового законодавства, за які відповідачем донараховано податок на прибуток, штрафні санкції та зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Однак, функція розрахунку грошових зобов'язань та штрафних санкцій законодавством покладена на контролюючі органи. До повноважень суду не входить вирахування серед всієї суми за податковим повідомленням-рішенням частини, яка нарахована правомірно. З огляду на викладене, суд розглядає податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 і № /0 такими, що підлягають скасуванню повністю.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на сукупність викладених вище обставин, суд вважає, що відповідач не довів перед судом законність податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0 і № /0.

У той же час, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав. Вимога про визнання нечинним може стосуватись лише нормативно-правового акту, який поширює свою дію на невизначене коло осіб і який стає нечинним з моменту його прийняття.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є актами індивідуальної дії, відтак до них може бути застосована лише вимога про визнання протиправними й скасування.

На підставі ст. 163 ч. 2 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для гарантування прав позивача, податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 і /0 необхідно визнати протиправними та скасувати в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 27.01.2011 р. № /0, №/0.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич