Справа № 813/8265/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/33595/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
секретаря Горбатюка В.С.,

за участю позивача і третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року,

встановив:

В грудні 2014 року ОСОБА_5 пред'явила позов до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій Червоноградського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області щодо зняття позивача та її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача поновити реєстрацію ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Позов обґрунтовувала тим, що 03 вересня 2014 року її та її синів незаконно знято з реєстрації як осіб, що втратили право на житло, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу квартири. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вказані особи не подавали заяв про зняття їх з реєстрації, відсутнє судове рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування ним, про виселення з житлового приміщення. Вказує, що за її скаргами орган ДМС поновив реєстрацію її та її синів у квартирі, чим підтвердив незаконність попереднього зняття з реєстрації.

05 січня 2015 року позивач подала до суду першої інстанції заяву про зміну позовних вимог, в якій доповнила вимоги шляхом стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та у зв'язку з цим просила суд залучити у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року заяву про зміну позовних вимог від 05 січня 2014 року повернуто позивачу, як таку, що не відповідає вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо захисту прав ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і залишено позовну заяву у цій частині без розгляду. У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд або ухвалити нове рішення про задоволення позову. Касаційну скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. Крім того, зазначає, що збільшуючи позовні вимоги шляхом доповнення вимог про відшкодування моральної шкоди, вона не зобов'язана сплачувати додатковий судовий збір, оскільки така вимога є немайновою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 04 лютого 2011 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець продала, а покупець придбала квартиру АДРЕСА_1

На підставі вказаного договору 07 лютого 2011 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_8

Позивач оскаржувала дійсність зазначеного договору купівлі-продажу від 04 лютого 2011 року у судовому порядку, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

03 вересня 2014 року ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_7 звернулась до Червоноградського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області із заявою щодо зняття ОСОБА_5 та її синів з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Того ж дня Червоноградським міським сектором ГУ ДМС України у Львівській області знято ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суди обох інстанцій виходили з того, що позивач добровільно відчужила квартиру ОСОБА_8 згідно з договором купівлі-продажу квартири. ОСОБА_8, як власник та добросовісний набувач придбаного у позивача житла, через свого уповноваженого представника звернулась до відповідного підрозділу ГУ ДМС України із заявою про зняття колишніх мешканців з реєстрації у придбаній квартирі, а тому суд вважав, що зняття з реєстрації місця проживання вказаних осіб відбулось правомірно. Суд вважав безпідставними позовні вимоги про зобов'язання відповідача поновити реєстрацію позивача та її синів за вказаною адресою, оскільки станом на 06 грудня 2014 року вказані особи поновлені відповідачем в реєстрації у квартирі.

Встановивши, що у позивача відсутня довіреність від імені повнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на представництво їх інтересів у суді, апеляційний суд згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 155 КАС України залишив позовну заяву без розгляду в частині вимог щодо вказаних осіб, оскільки вона подана від імені позивача особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Апеляційний суд також вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність повернення заяви ОСОБА_5 про зміну позовних вимог, оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є вимогою майнового характеру, а тому повинна окремо оплачуватися за ставкою, встановленою у статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із статтею 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року заяву ОСОБА_5 від 05 січня 2015 року про зміну позовних вимог повернуто.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач оскаржила її в апеляційному порядку, однак ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на вказане судове рішення.

Оскільки оскаржувана ухвала про повернення заяви про зміну позовних вимог окремо не оскаржується, касаційне провадження за скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року підлягає закриттю, як помилково відкрите.

Водночас колегія суддів вважає правильними висновки судів про необхідність повернення заяви позивача про зміну позовних вимог, оскільки вимога про стягнення моральної шкоди є майновою та потребує сплати судового збору.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 (далі - Порядок № 1077), у разі подання заяви законним представником особи додатково подається документ, що посвідчує особу законного представника.

Згідно з абзацом 9 пунктом 3.1 Порядку № 1077 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Абзацом 10 пункту 3.1 Порядку № 1077 визначено, що зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Суди встановили, що новим власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Підставою для зняття позивача та її синів з реєстрації у зазначеній квартирі було звернення уповноваженого представника ОСОБА_8 до Червоноградського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області з відповідною заявою, до якої долучено докази відчуження житла.

Враховуючи факт відчуження ОСОБА_5 житлового приміщення у встановленому законом порядку, суди правильно вказали, що зняття позивача та її синів з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 відбулось на законних підставах.

Доводи ОСОБА_5 про неможливість її виселення без судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відчуження житла є самостійною підставою зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно з пунктом 3.1 Порядку № 1077.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю.

Встановивши відсутність у ОСОБА_5 повноважень на представництво ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у суді на момент звернення з позовом та розгляду справи, суд апеляційної дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог щодо захисту прав вказаних осіб.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року - закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.