Справа № 46/204-А
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. м.Київ К/800/21888/15 К/800/21890/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю:

прокурора - Зузак І.О.,

представників:

позивача - Харчука Р.І.,

відповідача-1 - Ільченко І.В.,

третьої особи ТОВ «Гео Альянс Південно-Орільське» - Головань М.С.,

третьої особи Державної служби геології та надр України - Теренчука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Кабінету Міністрів України та заступника Генерального прокурора України на постанову господарського суду міста Києва від 07 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року у справі за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео», Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, треті особи - Концерн «Гео Альянс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гео Альянс Південно-Орільське», Державна служба геології та надр України, про визнання недійсним дозволу, зобов'язання вчинити дії та розірвання угоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео», Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, в якому просило визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 01 листопада 2004 року № 2586, виданого Державним комітетом природних ресурсів України; зобов'язати Міністерство вчинити дії з анулювання зазначеного дозволу; розірвати укладену угоду № 2586 про умови користування нафтогазоносними надрами Південно-Орільської площі від 01 листопада 2004 року, укладеної між Державним комітетом природних ресурсів України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео».

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що оскаржуваний дозвіл №2586, в порушення вимог положень ст.9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», виданий Державним комітетом природних ресурсів України товариству з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео» без проведення аукціону, що є підставою для визнання його недійсним, анулювання та розірвання угоди про умови користування надрами.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 19 травня 2006 року, 26 травня 2011 року та від 08 червня 2011 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору відповідно Концерн «Гео Альянс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гео Альянс Південно-Орільське» та Державну службу геології та надр України.

Постановою господарського суду міста Києва від 07 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із того, що допущені Державним комітетом природних ресурсів України порушення приписів законодавства при наданні дозволу на користування надрами саме по собі не може бути підставою для визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами, оскільки ТОВ «Інтек Гео», отримавши дозвіл, стало його власником і не може бути позбавлене права володіння майновими правами у зв'язку з перевищенням органом державної влади своєї компетенції при наданні такого права, оскільки на розумних підставах сподівалось на обґрунтованість та правомірність дій державного органу та мало законні очікування на отримання такого права та можливість мирного володіння майном.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Кабінет Міністрів України та заступник Генерального прокурора України звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять судові рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У касаційних скаргах скаржники зазначають, що на час видачі ТОВ «Інтек Гео» спеціального дозволу на користування надрами діяла імперативна норма ст.9 Закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік» та був встановлений єдиний порядок отримання такого дозволу - на засадах аукціону, у зв'язку з чим вказують, що Державним комітетом природних ресурсів України видано оскаржуваний дозвіл з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2014 року касаційні скарги Кабінету Міністрів України та заступника Генерального прокурора України залишено без задоволення, постанова господарського суду міста Києва від 07 липня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року - без змін.

Постановою Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року задоволено заяву заступника Генерального прокурора України; ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2014 року скасовано; справу направлено на новий касаційний розгляд.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео», Концерн «Гео Альянс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гео Альянс Південно-Орільське» проти касаційних скарг заперечують, просять відмовити у їх задоволенні, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01 листопада 2004 року Державним комітетом природних ресурсів України видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтек Гео» спеціальний дозвіл № 2586 на користування надрами Південно-Орільської площі з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка); строк дії дозволу двадцять років.

Також 01 листопада 2004 року між Державним комітетом природних ресурсів України та ТОВ «Інтек Гео» укладено угоду № 2586 про умови користування нафтогазоносними надрами Південно-Орільської площі, яка є невід'ємним додатком до спеціального дозволу від 01 листопада 2004 року № 2586.

На час видачі дозволу Державний комітет природних ресурсів України, відповідно до Положення, затвердженого Указом Президента України від 10 лютого 2004 року №177/2004, був спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр, до компетенції якого відносилася видача в установленому законодавством порядку спеціальні дозволів на користування ділянками надр (п.п.13 п.4 Положення), Указом Президента України від 20 квітня 2005 року №675/2005 «Про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України» ліквідовано Держкомприродресурсів з покладенням його функцій на Міністерство охорони навколишнього природного середовища України.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни.

Як передбачено ч.1 ст.19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про нафту і газ» користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу, їх експлуатація, спорудження та експлуатація підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.

Пунктами 3, 58 ст.80 Закону України від 27 листопада 2003 року №1344-IV «Про Державний бюджет України на 2004 рік» зупинено на 2004 рік дію ч.2, 6 ст.16 Кодексу України про надра, ст.ст.14, 15, 16 та 17 Закону України «Про нафту і газ» (щодо умов надання спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами).

Абзацом 13 ст.9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» встановлено, що у 2004 році продаж спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами здійснюється на аукціонах (крім випадків, визначених спеціально уповноваженим Кабінетом Міністрів України органом виконавчої влади), порядок проведення яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України розпорядженням від 15 жовтня 2004 року №745-р уповноважив Державний комітет природних ресурсів України визначати випадки надання спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами без проведення аукціонів.

Державний комітет природних ресурсів України наказом від 25 жовтня 2004 року №199 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2004 року за № 1495/10094) затвердив Перелік випадків надання спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами без проведення аукціонів, який набрав чинності 17 грудня 2004 року.

Таким чином, Державний комітет природних ресурсів України мав право надавати у 2004 році спеціальні дозволи на користування надрами без проведення аукціонів, у випадках, визначених наказом №199, лише з 17 грудня 2004 року по 31 грудня 2004 року, а до 17 грудня 2004 року надання спеціальних дозволів на користування надрами упродовж 2004 року мало здійснюватись лише шляхом їх продажу за результатами аукціону.

На той час процедура продажу на аукціонах спеціальних дозволів (ліцензій) на право користування надрами визначалась Порядком проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів (ліцензій) на право користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 694.

Проте, у порушення вищезазначених вимог законодавства, Державним комітетом природних ресурсів України спеціальний дозвіл на користування надрами від 01 листопада 2004 року № 2586 видано ТОВ «Інтек Гео» без проведення аукціону, наслідком чого відповідно до положень ст.ст.25, 27 Закону України «Про нафту і газ» може бути визнання недійсним та анулювання спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами з відповідним розірванням укладеної на його підставі угоди про умови користування надрами.

Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним та анулювання спеціального дозволу через неприпустимість позбавлення особи можливості законного володіння майновими правами та непропорційного втручання в право мирного володіння майном з посиланням на те, що Держкомприродресурсів був упевнений, що діяв правомірно, а наявність порушень з боку органу влади при видачі дозволу не може бути підставою для позбавлення отриманого права особи, яка жодних порушень не вчинила, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спірним відносинам, оскільки як Держкомприродресурсів, так і ТОВ «Інтек Гео», при оформленні 01 листопада 2004 року спеціального дозволу на користування надрами, були обізнаними щодо встановленого законом порядку та процедури надання таких дозволів, в тому числі й про обов'язковість проведення аукціону, відтак надання (отримання) дозволу без проведення аукціону вже само по собі свідчить про протиправність дій як Держкомприродресурсів, так і надрокористувача, що усвідомлювалося останніми і, відповідно, виключає обґрунтованість сподівань та очікувань особи на правомірне отримання такого права.

Разом з цим, як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, 12 грудня 2007 року Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, відповідно до абз.3 п.16 Порядку надання у 2007 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2007 року № 480, п.1.5 Порядку переоформлення та видачі дублікатів спеціальних дозволів на користування надрами у 2007 році, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03 квітня 2007 року № 140 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2007 року за №315/13582), в порядку переоформлення спеціального дозволу на користування надрами від 01 листопада 2004 року №2586, про недійсність якого заявлено позов, видано товариству з обмеженою відповідальністю «Гео Альянс Південно-Орільське» спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним №3209 на геологічне вивчення, у т.ч. числі дослідно-промислова розробка з подальшим видобуванням нафти і газу (промисловою розробкою), родовищ Південно-Орільської площі; також 12 грудня 2007 між Мінприроди та ТОВ «Гео Альянс Південно-Орільське» підписано нову угоду про умови користування ділянкою надр та програму робіт.

З урахуванням вищенаведеного, а також висновків, викладених Верховним Судом України в постанові від 21 квітня 2015 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про невідповідність заявлених та розглянутих судами попередніх інстанцій матеріально-правових вимог фактичним обставинам, які склалися та існували на момент вирішення справи по суті, що свідчить про відсутність предмета адміністративного спору.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності у особи, яка звернулась з позовом, відповідного права, свободи або інтересу, встановити факт їх порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, винести рішення про відновлення порушеного права (свободи або інтересу).

Встановлення при розгляді справи по суті відсутності порушеного права чи невідповідності обраного позивачем способу захисту, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Виходячи із вищезазначених обставин, про які на момент розгляду справи та вирішення спору було відомо прокурору та позивачу, задоволення позову щодо визнання недійсним та анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 2586, який переоформлено у встановленому законом порядку уповноваженим органом на іншу особу шляхом видачі нового дозволу, не призведе до реального захисту прав та не забезпечить належних правових наслідків, у зв'язку з чим підстави для задоволення заявлених прокурором позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень про задоволення позовних вимог порушили норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованих рішень, які підлягають скасуванню з винесенням нової постанови про відмову в задоволенні позову, проте з інших мотивів.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Кабінету Міністрів України та заступника Генерального прокурора України задовольнити частково.

Постанову господарського суду міста Києва від 07 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року скасувати; ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову заступника Генерального прокурора України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді