Справа № 201/11291/15-а(2-а/201/112/2015)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/3486/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Дніпропетровська про визнання дій не правомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Дніпропетровська (далі - відповідач, Управління) про визнання дій не правомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 08 лютого 2012 року йому призначено дострокову пенсію відповідно до п. «г» частини першої статті 26 Закону України «Про зайнятість населення». Пенсійного віку ним було досягнуто 05 лютого 2013 року.

В лютому 2014 року відповідач отримав відомості про реєстрацію позивача приватним підприємцем з 23 квітня 1993 року.

В зв'язку з цим 21 лютого 2014 року відповідачем прийнято розпорядження про стягнення з ОСОБА_1 суми пенсії виплачену внаслідок зловживань з боку позивача, починаючи з 01 березня 2014 року в розмірі 10 % пенсії щомісячно до повного погашення. Розпорядженням від 25 червня 2014 року Управлінням було змінено відсоток відшкодування надміру виплаченої пенсії на 20%, а рішенням від 25 травня 2015 року знов змінено відсоток відшкодування на 10 %.

Таким чином, з березня 2014 року відповідач проводить утримання з пенсії позивача надміру виплачених сум. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними, просить визнати їх протиправними та скасувати розпорядження відповідача від 25 червня 2014 року, скасувати рішення відповідача від 25 травня 2015 року та зобов'язати відповідача повернути суми стягненні з нього.

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська постановою від 21 серпня 2015 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

У своїх запереченнях представник управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Дніпропетровська вважає касаційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи було повно і всебічно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та у відповідності із вимогами матеріального і процесуального права вирішено цей спір.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у період з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року позивач не мав права на отримання достроково призначеної пенсії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно п.п. «г» п. 1 частини першої статті 26 Закону України «Про зайнятість населення» право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», у разі якщо до визнання такої особи безробітною для неї неможливо було підібрати підходящу роботу та якщо вона має страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 лютого 2012 року ОСОБА_1 на підставі особистої заяви та наданих до неї документів управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська була призначена пенсія за віком на підставі та з урахуванням п.п. «г» п. 1 частини першої статті 26 Закону України «Про зайнятість населення».

Як вбачається з листа виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 05 лютого 2014 року, ОСОБА_1 зареєстрований як приватний підприємець рішенням Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 561 від 23 квітня 1993 року, станом на 01 липня 2004 року державна реєстрація не скасована.

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що достроково призначена пенсія за віком відповідно статті 26 Закону України «Про зайнятість населення», працюючим пенсіонерам не виплачується.

Відповідно до пп. «б» п.3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

З наведеного вбачається, що на час призначення пенсії ОСОБА_1 являвся приватним підприємцем та не мав права на дострокове призначення пенсії за віком.

За період з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року (до досягнення позивачем пенсійного віку) позивачу Управлінням було виплачено пенсію за віком в розмірі 46 712, 83 гривень.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи у судовому порядку.

21 лютого 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська було прийнято розпорядження про стягнення з позивача суми пенсії виплачену внаслідок зловживань з боку позивача, починаючи з 01 березня 2014 року в розмірі 10 відсотків пенсії щомісячно до повного погашення.

Розпорядженням від 25 червня 2014 року Управлінням було змінено відсоток відшкодування надміру виплаченої пенсії на 20 %, а рішенням від 25 травня 2015 року знов змінено відсоток відшкодування на 10 %.

З матеріалів справи також вбачається та позивачем не заперечується факт того, що у період отримання дострокової пенсії (з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року) на підставі пп. «г» п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення», він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Однак, обґрунтовуючи позовні вимоги та вимоги касаційної скарги зазначає про те, що господарською діяльністю не займався та доходу ніякого не отримував.

Відповідно до частини першої статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця є дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Згідно частини третьої статті 46 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Частиною першою статті 46 цього Закону передбачено, що у випадку прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності проводиться державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 08 лютого 2012 року позивачем було вказано, що він не працює та приватним підприємництвом не займається.

Крім того, позивач оскаржив до суду розпорядження Управління від 21 лютого 2014 року по особовому рахунку № 198217 про стягнення з позивача суми пенсії виплачену внаслідок зловживань з боку позивача.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська постановою від 30 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року у справі №201/9697/14а (2а/201/281/2014), у задоволенні позову відмовив.

Постановляючи таке рішення суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача та скасування розпорядження відповідача від 21 лютого 2014 року по особовому рахунку №198217, оскільки позивач був зареєстрований як підприємець та не мав права на отримання пенсії з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведеного вбачається, що оскаржені позивачем дії, рішення та розпорядження відповідача були прийняті відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з наданням позивачем недостовірної інформації, що призвело до здійснення відповідачем виплат пенсії у період з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року, на яку позивач не мав правових підстав для отримання.

Факт того, що позивач не мав правових підстав для отримання пенсії з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року у зв'язку з тим, що був зареєстрований як підприємець, встановлено судом в постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року та не підлягає доведенню.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на довідку №2981/20.03.15 від 20 березня 2015 року про відсутність доходу від підприємницької діяльності, оскільки сам факт нездійснення господарської діяльності позивачем на час прийняття розпорядження Управлінням про призначення пенсії не позбавляє його статусу приватного підприємця, та не може свідчити про правомірність виплати йому пенсії з 08 лютого 2012 року по 05 лютого 2013 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 220?, 223-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді Н.В. Васильченко

К.Г. Леонтович