Справа № 750/12622/15-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімілі О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у здійсненні переведення позивача згідно її заяви від 27 листопада 2015 року з пенсії, яка була призначена згідно Закону України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 7-37/155 від 27 листопада 2015 року, виданої Апеляційним судом Чернігівської області.

Зобов»язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити переведення позивача згідно її заяви від 27 листопада 2015 року з пенсії, яка була призначена згідно Закону України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та здійснити нарахування в розмірі 86 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 7-37/155 від 27 листопада 2015 року, виданої Апеляційним судом Чернігівської області і провести відповідні доплати з урахуванням вже виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13 серпня 2002 року позивач була призначена на посаду судді Новозаводського районного суду м. Чернігова на підставі Указу Президента України № 712/2002 року. Указом Президента України № 435/2007 від 21 травня 2007 року в межах пятирічного строку її було призначено суддею Апеляційного суду Чернігівської області.

Постановою Верховної Ради України № 298-УІ від 22 травня 2008 року позивача обрано на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області безстроково.

24 лютого 2015 року позивачем подано заяву до Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області у відставку.

Постановою Верховної ради України від 12 листопада 2015 року позивача звільнено із займаної посади.

На виконання вищевказаної постанови, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 175-ос від 25 листопада 2015 року позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

27 листопада 2015 року позивач звернулася з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про переведення її на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Між тим, листом Управління пенсійного Фонду України в м. Чернігові № 27752/03 від 17 грудня 2015 року позивачу відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, мотивуючи тим, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно правових відносин з боку субєктів владних повноважень в тому числі органів державної влади.

Згідно до ст. 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України №8-рп від 11 жовтня 2005 року визначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючого судді.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус судді» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року .

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону - незалежність суддів забезпечується їх належним матеріальним та соціальним забезпеченням. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч. 6 ст. 47 Закону).

Згідно до ч. 3 ст. 138 Закону - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08 липня 2011 року внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Конституційний Суд України відзначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних з статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Наведене узгоджується і з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року. Зокрема п. 6.4, вказує, що статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендації Комітету Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів зазначено, що мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Забезпечені положення щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року та в інших міжнародних документах.

Держава Україна протягом 23 років, починаючи з 1992 року, на конституційному та законодавчому рівні гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-УІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 червня 2015 року у справі №21-472а15.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про звільнення з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області у зв'язку з відставкою позивачем до Вищої ради юстиції подано 24 лютого 2015 року.

Статтею 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції» передбачено, що за наявності відповідного стажу суддя має звернутися із заявою про вихід у відставку до Вищої ради юстиції.

Відповідно до п. 4 параграфа 2.1 розділу 11 Регламенту Вищої ради юстиції розгляд цього питання включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Згідно до ч. 3 ст. 109 Закону України «Про Вищу раду юстиції» - протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної ради України подання про звільнення судді з посади.

Проте, заява позивача про вихід у відставку вирішувалася протягом 9 місяців (з 24 лютого 2015 року по 12 листопада 2015 року), тобто тривалий час, що не залежало від волі позивача.

Отже, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач набула до 01 червня 2015 року, тобто до прийняття п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 2013-УІІІ від 02 березня 2015 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від його волі, а тому, не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку.

Крім того, позбавлення позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з відставкою суперечить приписам ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинник законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові підлягає стягненню судовий збір на користь Державного бюджету України у розмірі 535(п»ятсот тридцять п»ять) грн. 92 коп.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року - без змін.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 535 (п»ятсот тридцять п»ять) грн. 92 коп.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.