Справа № 354/618/14а,2а/354/14/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 р. Справа № 876/5567/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року по справі №354/618/14а, 2а/354/14/15 за позовом ОСОБА_1 до Яремчанської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Яремчанської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 24.07.2014 року Яремчанська міська рада Івано-Франківської області прийняла рішення № 492-27/2014, частина 22 та 22.1 про відміну п. 48 додатку № 3 рішення виконкому Яремчанської міської ради від 20.12.1994 року № 136 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,16 га по АДРЕСА_1, для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства. На зазначену земельну ділянку позивачці видано Державний акт про право приватної власності. З 1994 року земельна ділянка площею 0,16 га по АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності позивачки. Позивачка при реєстрації шлюбу в 2001 році взяла прізвище чоловіка, та змінила таке ОСОБА_1 на ОСОБА_1. З врахуванням викладеного позивачка вважає, що своїм рішенням відповідач позбавив її права власності на спірну земельну ділянку.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року по справі № 354/618/14а, 2а/354/14/15 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Відповідач надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи прости апеляційної скарги заперечує. Просить постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі виходячи з наступного.

24.07.2014 року Яремчанська міська рада Івано-Франківської області прийняла рішення № 492-27/2014, частина 22 та 22.1, про відміну п. 48 додатку № 3 рішення виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20.12.1994 року № 136 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,16 га по АДРЕСА_1, для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Зазначена земельна ділянка надана позивачці після успадкування нею мамйна спадкодавця (бабусі) житлового будинку з господарськими спорудами, які находились на цій земельній ділянці.

За рішенням органу місцевого самоврядування позивачкою виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.07.1995 року.

Після виготовлення та реєстрації Державного акту на землю ОСОБА_2, у порядку звернення згідно Закону України «Про звернення громадян» звертався до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із заявою про скасування рішення від 20.12.1994 року № 136 в частині передачі у власність позивачці земельної ділянки площею 0,16 га по АДРЕСА_1 для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Яремчанська міська рада Івано-Франківської області оскаржуваним рішенням № 492-27/2014 від 24.07.2014 року задовольнила заяву ОСОБА_2 та відмінила п. 48 додатку № 3 рішення від 20.12.1994 року № 136 в частині передачі у власність позивачці земельної ділянки площею 0,16 га по АДРЕСА_1 для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

У мотивувальній частині рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У даному спорі позивачкою, на підставі скасованого рішення, виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.07.1995 року.

Зазначене рішення виконавчого комітету є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.06.2013 №21-64а13.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Так, колегія суддів встановила, що позивач звернулась до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, оскільки скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання їй земельної ділянки у приватну власність призведе до незаконного позбавлення її права власності земельну ділянку з будівлею.

На думку колегії суддів, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, адміністративного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Тобто у випадку прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок чи нежитлових приміщень в оренду, у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності їх набуття фізичною чи юридичною особою має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року та 26 січня 2016 року.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 КАС України, суд роз'яснює, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказані обставини не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року по справі № 354/618/14а, 2а/354/14/15 скасувати, та закрити провадження у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.