Справа № 607/16473/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/46952/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Тернопільської міської ради

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року

у справі №607/16473/13-а

за позовом ОСОБА_4

до 1) Тернопільської міської ради,

2) виконавчого комітету Тернопільської міської ради,

третя особа: Головне управління Державного казначейства України в

Житомирській області

про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання до вчинення

дій, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до Тернопільської міської ради (відповідач 1) та її виконавчого комітету (відповідач 2), у якому просив: визнати протиправними дії відповідача 2 щодо невинесення на розгляд сесії Тернопільської міської ради заяви позивача від 01.07.2013 року поданої у порядку статті 118 ЗК України про надання безоплатно у власність земельної ділянки; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 № 4891/08 від 23.07.2013 року про відмову у виділенні земельної ділянки з підстави відсутності земель; зобов'язати відповідача 2 належним чином оформити документацію проекту рішення та винести його на розгляд сесії Тернопільської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_4 від 01.07.2013 року поданого у порядку статті 118 ЗК України про надання у власність земельної ділянки в межах м. Тернопіль, орієнтовним розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що рішенням Тернопільської міської ради від 30.03.2010 року № 5/33/19 Відділу використання земельних ресурсів надано повноваження розглядати та надавати відповіді юридичним та фізичним особам на звернення, пов'язані з вилученням та наданням земельних ділянок, які згідно вимог чинного законодавства немає можливості задовольнити. Також, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не додав до свого клопотання передбачених ч. 6 ст. 118 ЗК України викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких було б зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо відмови у виділенні ОСОБА_4 земельної ділянки згідно його клопотання від 01.07.2013 року, яка оформлена листом від 23.07.2013 року № 4891/08. Зобов'язано Тернопільську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії ради клопотання ОСОБА_4 від 01.07.2013 року про виділення у власність земельної ділянки орієнтовним розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за результатами чого прийняти відповідне мотивоване рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію суд апеляційної інстанції зазначив, що клопотання позивача розглянуте органом, який не наділений відповідними повноваженнями. Також вказав, що повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Тернопільська міська рада звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2014 року - залишити в силі.

ОСОБА_4 направив на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі №607/16473/13-а - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 липня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Тернопільської міської ради із заявою, в порядку ч. 6 ст. 118 ЗК України, про надання йому у власність земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га в межах м.Тернопіль, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради своїм листом від 23 липня 2013 року № 4891/08 позивачу повідомив про відсутність можливості задовольнити це клопотання.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами 6 та 7 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частини 1 статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що позивач не додав до свого клопотання передбачених ч. 6 ст. 118 ЗК України графічних матеріалів, які б вказували місце розташування земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника, з огляду на наступне.

Аналіз положень статті 118 ЗК України свідчить, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Разом з тим, виходячи з положень статті 122 ЗК України та до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях.

Як вбачається із листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 липня 2013 року № 4891/08 (а.с.5), клопотання позивача розглянуте не на пленарному засіданні міської ради, а Виконавчим комітетом, тобто органом, який не наділений відповідними повноваженнями.

Також судова колегія вважає безпідставним посилання відповідача на рішення Тернопільської міської ради від 30.10.2010 року №5/33/19 «Про надання повноважень щодо розгляду звернень», оскільки вказаним рішенням повноваження розглядати та надавати відповіді на звернення юридичних та фізичних осіб пов'язані з вилученням та наданням земельних ділянок надано Відділу використання земельних ресурсів, який згідно з рішенням від 04.12.2010 року №6/1/17 реорганізований у Відділ земельних ресурсів (а.с.13-16). У той же час, відповідь на клопотання позивача, яка викладена у листі від 23 липня 2013 року №4891/08, надана Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради та підписана заступником міського голови.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з судом апеляційної інстанції, що клопотання позивача від 01.07.2013 року про надання йому у власність земельної ділянки, розглянуте органом, до повноважень якого не віднесено вирішення цих питань, тобто неповноважним органом, а відтак дії Виконавчого комітету щодо відмови, яка оформлена листом від 23 липня 2013 року №4891/08 є протиправними.

Крім того, колегія суддів погоджується із апеляційним судом щодо необхідності вийти за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача та зобов'язати Тернопільську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії ради клопотання ОСОБА_4 від 01.07.2013 року про виділення у власність земельної ділянки орієнтовним розміром 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах м. Тернопіль, за результатами чого прийняти відповідне мотивоване рішення.

Доводами касаційних скарг наведених обставин не спростовано.

Судом апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Тернопільської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі №607/16473/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді