Справа № 813/19/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року справа № 813/19/16

зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача Морочинського А.М.,

представника відповідача Рибака Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Іскра» до Львівської митниці ДФС про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

публічне акціонерне товариство «Іскра» звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить суд зобов'язати відповідача вчинити передбачені чинним законодавством дії щодо повернення позивачу помилково та (або) надміру сплачених 10539,61грн. ввізного мита, 2107,92грн. податку на додану вартість, сплачених при митному оформленні товару відповідно до митних декларацій №209000006/8/005354 від 12.06.2008р., №209000006/8/005554 від 13.06.2008р. шляхом перерахування вказаних коштів для подальших розрахунків як передоплату.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.15р. у справі №2а-7001/08/1370 визнано протиправним і скасовано рішення Львівської митниці про визначення країни походження товару №КП19/52-116 від 05.06.2008 року. Внаслідок протиправної відмови у наданні преференційного режиму позивачем надмірно сплачено до Державного бюджету України ввізного мита на суму 10539,61 грн. та податку на додану вартість на суму 2107,92грн. Позивач звернувся із відповідною заявою про повернення платежів, проте відповідач відмовив у задоволенні заяви у зв'язку з пропуском 1095-денного строку від дня зарахування таких коштів до Державного бюджету України. Позивач, вважає, що у відповідача не існувало підстав для відмови у поверненні коштів, оскільки такі підстави виникли лише з моменту набрання рішенням суду законної сили. Тому 1095 - денний строк на повернення помилково/надмірно сплачених коштів, повинен обраховуватися з моменту виникнення підстав для такого повернення, а не з моменту зарахування коштів до Державного бюджету України.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на підставі п. 1 розділу III Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 р. № 618, позивачу відмовлено в задоволенні заяви про повернення помилково/надмірно сплачених платежів, у зв'язку з тим, що така заява подана з пропуском 1095-денного строку від дня зарахування коштів до Державного бюджету України. Також відповідач, посилається на те, що позивачем при поданні зазначеної заяви не долучено відповідних документів, які вимагаються Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами. Крім цього, стверджує, що у позивача наявний податковий борг, що в силу положень п.43.1 ст. 43 Податкового кодексу України унеможливлює повернення помилково/надмірно сплачених коштів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених в письмовому запереченні. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав.

24.03.2008р. укладений контракт ІЕ 01/03-08 між ВАТ «Іскра» та ВАТ «Уфимський електроламповий завод - Свэт» м. Уфа, Російська Федерація. Згідно з специфікацією №1 від 24.03.2008 року до вказаного контракту ВАТ «Іскра» імпортував на митну територію України 29.05.2008 року електричні лампи розжарювання напругою понад 100В (потужність -б 500Вт і напругою 230-240В) Г 230-240-500-3 Е40.

05.06.2008р. Львівська митниця прийняла рішення № КП 19/52-116 про визначення країни походження товару, в якому вказала, що надані позивачем акти експертизи від 04.04.2008 року № 006-03-01-01125 Э/Сг та від 15.05.2008 року № 006-03-01-01608 Э/Сг суперечать один одному та вказують на неправильне застосування критерію країни походження товару, що, в свою чергу, унеможливлює застосування режиму вільної торгівлі на ввезений товар, а тому преференційний сертифікат визнається недійсним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2015р. у справі №2а-7001/08/1370 за позовом ПАТ «Іскра» до Львівської митниці ДФС, Головного управління державного казначейства України у Львівській області визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про визначення країни походження товару №КП19/52-116 від 05.06.2008 року. Постанова суду набрала законної сили 15.09.2015р.

26.10.2015р. ПАТ «Іскра» подало до Львівської митниці ДФС заяву б/н про повернення платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету. У своїй заяві позивач просив повернути йому надмірно сплачені 10539,61грн. ввізного мита та 2107,92грн. податку на додану вартість, при митному оформленні товару згідно з митними деклараціями №209000006/8/005354 від 12.06.2008р., №209000006/8/005554 від 13.06.2008р., шляхом перерахування коштів для подальших розрахунків як передоплата.

Львівською митницею ДФС листом від 25.11.2015р. № 14334/13-70-25/36, з посиланням на п. 1 розділу III Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007р. № 618, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007р. за № 1097/14364, позивачу відмовлено в задоволенні заяви від 26.10.2015р. б/н у зв'язку з пропуском 1095-денного строку від дня зарахування коштів до Державного бюджету України (а.с.11).

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання відповідача вчинити, передбачені законодавством дії, щодо повернення позивачу помилково та (або) надміру сплачених коштів при митному оформленні товару відповідно до митних декларацій шляхом перерахування вказаних коштів для подальших розрахунків як передоплата.

Суд при вирішенні спору по суті, виходить з такого.

Статтею 301 Митного кодексу України встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.43.1. ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до вказаної статті та ст.301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з п.43.3. ст.43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Пунктом 43.4. ст.43 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та статтей 43,102 Податкового кодексу України розроблено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007р. № 618, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007р. за № 1097/14364 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

При цьому, заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митного органу (його заступником) за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків: перебував за межами України; перебував у плаванні на морських суднах за кордоном України у складі команди (екіпажу) таких суден; перебував у місцях позбавлення волі за вироком суду; мав обмежену свободу пересування у зв'язку з ув'язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально; був визнаний за рішенням суду безвісно відсутнім або перебував у розшуку у випадках, передбачених законом. Дія абзаців третього - восьмого вказаного пункту поширюється на: посадових осіб юридичної особи у разі, якщо протягом зазначених граничних строків така юридична особа не мала інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства України нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову звітність.

У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи та напрям перерахування коштів: а) для повернення платнику податків - на поточний рахунок платника податків в установі банку; б) для подальших розрахунків як передоплата або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на банківський рахунок 2603; г) для погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на митні органи, незалежно від виду бюджету.

Як вже встановлено судом, позивач 26.10.2015р. звернувся до Львівської митниці ДФС із заявою про повернення платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету шляхом перерахування таких коштів для подальших розрахунків як передоплата.

Сторонами визнається обставина щодо сплати позивачем до Державного бюджету України відповідних сум ввізного мита в розмірі 10539,61 грн. та ПДВ в розмірі 2107,92грн. при митному оформленні товару відповідно до митних декларацій №209000006/8/005354 від 12.06.2008р., №209000006/8/005554 від 13.06.2008р.

При цьому, судом не встановлено підстав для продовження керівником митного органу граничних строків для подання заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про повернення коштів подана позивачем з порушенням строку, встановленого п.1 Р.ІІІ Порядку.

В ході судового розгляду встановлено, що в позивача наявний податковий борг, що підтверджується відомостями з картки особового рахунку учасника зовнішньоекономічної діяльності інформаційної системи «Інспектор - 2006» (а.с. 32,33). Вказана обставина також визнана сторонами.

Згідно з п.43.2. ст.43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Таким чином, наявність податкового боргу у позивача унеможливлює повернення помилково/надмірно сплачених платежів з Державного бюджету України.

Суд також враховує те, що відповідно до вимог п.1 Р. ІІІ Порядку до відповідної заяви додаються:

- аркуші з позначенням « 3/8» комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі;

- документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів;

- документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому вказаного пункту.

Судом встановлено, що позивач при поданні заяви від 26.10.2015р., в порушення зазначеної вище норми, не додав до неї жодного документа. Вказана обставина визнана сторонами. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що такі документи не подавались, оскільки знищені у встановленому порядку та подав акт від 17.10.2015р. про виділення до знищення документів і справ (а.с. 53).

З врахуванням встановлених обставин та доказів, поданих на їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачеві в задоволенні заяви про повернення помилково та/або надмірно сплачених сум ввізного мита та податку на додану вартість. З огляду на це, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача вчинити передбачені законодавством дії щодо повернення позивачеві помилково та/або надмірно сплачених платежів (ввізного мита на суму 10539,61 грн., податку на додану вартість на суму 2107,92 грн.) шляхом їх перерахування для подальших розрахунків як передоплата.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства «Іскра» до Львівської митниці ДФС про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 17 березня 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик