Справа № 804/15528/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддяЛяшко О.Б.,
при секретаріСтавицькому О.В.,
позивача представника позивача представника відповідача - Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області представника відповідача - Синельниківської виправної колонія № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, Синельниківської виправної колонія № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошової компенсації за період вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -
ОСОБА_3 (надалі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (надалі - Відповідач 1), Синельниківської виправної колонії № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (надалі - Відповідач 2), в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):
1. Визнати частково недійсним Наказ № 376 від 28.08.2015 року Управління Державної пенітенціарної служби в Дніпропетровській області про накладення дисциплінарного стягнення і скасувати його в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_3.
2. Визнати недійсним Наказ № 100о/с від 28.08.2015 року про звільнення позивача.
3. Визнати незаконним звільнення ОСОБА_3 і поновити його на роботі на посаду начальника відділення соціально- психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Синельниківської виправної колонії (№ 94).
4. Визнати весь час з моменту звільнення ОСОБА_3 до прийняття рішення судом вимушеним прогулом і стягнути з Відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
5. Зобов'язати Відповідача сплатити на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.
6. Стягнути на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3750грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає його звільнення у запас Збройних Сил України з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Синельниківської виправної колонії (№ 94) за порушення дисципліни відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, незаконним, таким, що порушує його права та законні інтереси.
Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачів в судове засідання з'явилися, зазначили, що спірні накази про звільнення позивача винесено законно, у відповідності до законодавчо визначених підстав та процедури, у задоволенні позову просили відмовити.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 , паспорт серія НОМЕР_1, виданий Синельниківським MB ГУМВС України в Дніпропетровській області з 31 травня 2005 року, проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України в Синельниківській виправній колонії № 94 Управління Державної пенітенціарної Служби України в Дніпропетровській області.
Згідно наказу начальника установи Синельниківської виправної колонії (№94) (далі СВК 94) від 26.07.2015 № 207 «про забезпечення охорони та нагляду на добу» позивача затверджено в складі чергової зміни з нагляду з 8.00 години 26.07.2015 до 8.00 години 27.07.2015.
За Відомістю, що складена на виконання наказу установи № 207 про забезпечення нагляду на добу у СВК -94, Позивач 26.07.2015 прийняв чергування у складі оперативної групи на об'єкті - нижній сектор. Про це свідчить особистий підпис позивача у Відомості про забезпечення нагляду на добу ( стор. 10 сл.розсл.).
Чергування в такій групі відбувається за правилами Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 205 від 22.10.2004.
Відповідно до п. 86 цієї інструкції особи, які входять до складу оперативної групи зобов'язані залишати визначене місце несення служби (об'єкту нагляду) тільки з дозволу ЧПНУ. Станом на 26.07.2015 ЧПНУ - ОСОБА_7 ( п. 1 Відомості).
ЧПНУ, ОСОБА_7, доповів рапортами від 26.07.2015 виконуючому обов'язки начальника СВК-94 ОСОБА_8 про самовільне залишення служби 26.07.2015 ОСОБА_9. та ОСОБА_3 постів чергування у складі оперативної групи під час добового чергування, та відсутність на місці служби з 16:46 26.07.2015 відповідального від керівництва - ОСОБА_10
Керівник установи 27.07.2015 надав розпорядження начальнику оперативного відділу СВК 94 ОСОБА_11 провести перевірку за вказаними рапортами та доповісти матеріали перевірки.
28.07.2015 ОСОБА_11 просив керівництво клопотати перед управлінням ДПтС України у Дніпропетровській області про проведення службового розслідування ( рапорт від 28.07.2015).
Листом від 28.07.2015 № 94/16-3096 керівництво СВК 94 клопотало перед керівництвом Управління про направлення працівника відділу по роботі з персоналом управління для надання практичної допомоги у проведенні службового розслідування.
На виконання наказу управління ДПтС України у Дніпропетровській області від 03.08.2015 № 147-вд до установи СВК 94 відряджено інспектора управління ОСОБА_12 для надання практичної допомоги.
04.08.2015 зазначений працівник виїхав на місце, вивчив обстановку, відібрав пояснення у персоналу установи, в тому числі і у позивача, за фактом порушення та рапортами від 04.08.2015 доповів керівництву Управління виявлені факти порушень, допущені персоналом установи під час добового чергування оперативної групи 26-27.07.2015.
За наданою інформацією, у відповідності до норм Дисциплінарного статуту ОВС України та Правил службового розслідування, призначено проведення службового розслідування та створено відповідну комісію наказом Управління від 05.08.2015 № 316.
В рамках службового розслідування було зібрано інформацію та відібрано пояснення у персоналу установи СВК 94.
20.08.2015 Позивач та ОСОБА_9 відмовились надавати пояснення в рамках вказаного службового розслідування.
Висновок службового розслідування надано на затвердження керівництва Управління.
20.08.2015 вказані особи прибули на засідання кадрової комісії Управління. В присутності ОСОБА_3, ОСОБА_9 членами комісію було розглянуто інформацію про події що сталися в СВК 94 за участю вказаних осіб. Останнім ставились питання. їх відповідь знайшли відображення у протоколі комісії. (витяг з протоколу залучено до матеріалів справи).
25 серпня 2015 на розширеній нараді управління ДПтС України у Дніпропетровській області в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_9,розглянуто інформацію про результати службового розслідування по факту порушення службової дисципліни співробітниками СВК 94 ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_3 За результатом обговорення вказаної події керівник управління затвердив висновок службового розслідування.
За затвердженим висновком видано наказ управління ДПтС України у Дніпропетровській області від 28.08.2015 №376 про притягнення до Дисциплінарної відповідальності персоналу СВК 94, в тому числі і позивача згідно нормам Дисциплінарного статуту ОВС України за грубе порушення службової дисципліни - самовільному залишенні місця служби у складі чергової зміни під час забезпечення охорони та нагляду на добу Синельниківською ВК 94 - звільнити зі служби.
На виконання цього наказу та на підставі норм 4.5 ст.18 дисциплінарного статуту ОВС України видано наказ управління ДПтС України у Дніпропетровській області від 28.08.2015 № 100 у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3, начальника відділення СПС Синельниківської виправної колонії (№94), з 31.08.2015.
Витяги із зазначених наказів управління (від 28.08.2015 №376 та від 28.08.2015 № юо) направлено до СВК -94 для виконання (ознайомлення осіб визначених у наказах з текстами наказів, оформлення трудових книжок звільненим особам, фінансового розрахунку зі звільненими у день звільнення).
Як роз'яснено відповідачем, дата звільнення позивача визначена із розрахунку найближчої дати заступання на зміну особи, що звільнюються. Т.я. наказ підписано та оформлено 28.08.2015 та з урахуванням часу на доставку в установу СВК 94 та графіку виходу на службу позивача тільки 31.08.2015, у наказі і було визначено перший день виходу на службу позивача після дня видання наказу задля того, щоб в цей день у установи була можливість вручити в останній день служби документи особам, що підлягали звільненню.
31.08.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 заступили на добове чергування на підставі наказу по установі від 31.08.2015 № 234.
Вказаним особам в цей день було повідомлено про їх звільнення зі служби із 31.08.2015.
Позивач відмовився отримувати у СВК-94, і ставити підпис про ознайомлення з наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, з висновком службового розслідування. Про це в установі СВК 94 складено відповідний акт 31.08.2015 та направлено до управління відповідне повідомлення 01.09.2015, які містяться в матеріалах адміністративної справи.
01.09.2015 позивачу направлено повідомлення про необхідність отримання ним трудової книжки в СВК 94 (копії листа, квитанції та зворотного повідомлення містяться в матеріалах адміністративної справи).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо правомірності застосування Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 - IV, та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (Положення №114), замість норм Кодексу законів про працю України, судом встановлено наступне.
Указом Президента України від 22 квітня 1998 року № 344/98 «Про утворення державного департаменту України з питань виконання покарань» Головне управління виконання покарань МВС України перетворено на Державний департамент України з питань виконання покарань як центральний орган виконавчої влади з тимчасовим підпорядкуванням МВС України.
Указом Президента України від 12 березня 1999 року № 248/99 Державний департамент України з питань виконання покарань виведено з підпорядкування Міністерства внутрішніх справ України.
На підставі Указа Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів влади» від 09.12.2010 № 1085/2010 створено центральний орган виконавчої влади (з питань виконання покарань) Державну пенітенціарну службу України замість Державного департаменту України з питань виконання покарань.
На даний час центральний орган виконавчої влади (юридична особа) Державна пенітенціарна служба України (ДПтС України) здійснює керівництво Державною кримінально-виконавчою службою України.
Діяльність служби регламентується нормами Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» (прийнятий 2005 року).
Тому, працівниками ДПтС України відповідно до норм ст.14 Закону України «Про ДКВС України» (прийнятий 2005 року) є тільки всі особи, які займають посади штату юридичної особи ДПтС України.
А позивач займав посаду в штаті юридичної особи Синельниківської виправної колонії управління ДПтС України у Дніпропетровській області (№94), а не ДПтС України.
Отже, суд погоджується з твердженням відповідачів, що Позивач до свого звільнення з Синельниківської ВК (№94) був особою, що має спеціальне звання та проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально виконавчого-кодексу України від 11.07.2003 р. та ч.5 ст.22 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (Положення №114), яким визначений порядок та умови проходження служби цими особами.
Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460 - IV.
Отже, суд зазначає, що позивача, як особи яка має спеціальне звання, за порушення ним службової дисципліни було правомірно застосовано норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, замість норм Кодексу законів про працю України.
Стосовно підстав та порядку проведення службового розслідування, судом встановлено наступне.
Посилаючись на Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України та Закон України «Про ДКВС України» Міністерство юстиції України видало наказ від 12.03.2015 №356/5 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у ДКВС України».
У п.6 першого розділу вказаного Порядку визначено, що службові розслідування стосовно державних службовців та працівників ДКВС проводяться за іншими нормами.
У відповідності до розділу 2 п.1 вказаного Порядку підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.
Судом встановлено, що з підстав визначених в абзаці 18 пункту 2 глави 2 Порядку проведення службових розслідувань в ДКВС України відносно позивача було проведено службове розслідування за наказом від 05.08.2015 № 316 уповноваженого начальника - В.о. начальника управління полковника внутрішніх справ ОСОБА_13 - за правилами встановленими нормами ст. 13 Дисциплінарного статуту ОВС України та п.3 третього розділу зазначеного Порядку.
За нормами п.2.1.1. Наказу ДПтС України від 27.04.2012 № 259 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначень, переміщення, звільнення персоналу ДКВС України» призначення на посади та звільнення середнього та старшого начальницького складу установ виконання покарань віднесено до номенклатури начальників Територіальних органів ДПтС України, яким є управління ДПтС України у Дніпропетровській області відповідно до ст. 9 Закону України «Про ДКВС України», (копія зазначеного наказу залучена судом до матеріалів справи).
Звання лейтенанта внутрішньої служби, який мав на момент звільнення позивач, за п.3) ч.6 ст.14 Закону України «Про ДКВС України» віднесено до середнього начальницького складу.
Тобто, суд встановив, що призначення службового розслідування по факту порушення службової дисципліни позивачем та звільнення позивача здійснено уповноваженою на те особою - керівником управління ДПтС України у Дніпропетровській області.
Крім того, посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування без участі профспілкової організації є необґрунтованими, оскільки позивач не є членом первинної профспілкової організації, що створена в управлінні ДПтС України у Дніпропетровській області.
Щодо звільнення позивача без згоди профспілкової організації, то суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства для звільнення осіб рядового і начальницького складу ОВС згода профспілок не потребується. Вказані обставини підтверджено поясненнями представника СВк 94 у судовому засіданні та наданими до матеріалів справи відповідними документами (статут первинної профспілки СВК- 94 тощо).
Щодо порушення службової дисципліни позивачем під час несення служби у складі чергової зміни 26.07.2015, яке виразилося у самовільному залишенні місця несення служби, судом встановлено наступне.
Як зазначалось раніше, позивач ОСОБА_3 26.07.2015 заступив на чергування у складі оперативної групи на об'єкті - нижній сектор (де розташовані відділення соціально-психологічної служби (СПС) з і по 6).
Відповідно до п. 13 Інструкції 205 всі члени оперативної групи повинні знаходитися в установі цілодобово.
Обов'язки осіб, які входять до складу оперативної групи визначені у п. 86 Інструкції 205.
П. 86.7. зазначає, що вказані особи зобов'язані залишати місце несення служби (об'єкту нагляду) тільки з дозволу ЧПНУ.
Зняти особу з посту можливо, тільки шляхом внесення відповідних змін до Відомості, бо необхідно встановити іншу особу на заміну.
За численними поясненнями ЧПНУ по СВК 94 26-27.07.2015 ОСОБА_7 до нього не звертались ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за дозволом вийти ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за межі зони охорони установи. Доручень по службі з виходом за межі зони охорони установи цим особам не надавав.
Версія позивача про відпрацювання ним інформації про можливий «перекид» та необхідність перебування у «засідці» (так зазначено у поясненнях позивача від 04.08.2015) за вказівкою відповідального віл керівництва суперечить наступному.
За п. 64. Інструкції 205 з метою надійного перекриття каналів надходження у зони, що охороняються, КВУ заборонених до використання речей і предметів, а також запобігання їх виготовленню засудженими вводиться операція під умовним найменуванням «Заслон». Завдання підлеглим для виконання такої операції оформлюється відповідним наказом (п. 74.27 та додаток 22 до наказу 205). Порядок проведення такої операції визначається Планом, який затверджує виключно начальник установи.
Судом встановлено, що 26 - 27.07.2015 така операція в СВК 94 не проводилось.
Відповідно до п.2) ч.2 ст.18 Закону України «Про ДКВС України» посадові та службові особи органів і установ виконання покарань мають право проводити огляд транспортних засобів, які знаходяться на прилеглих до установ виконання покарань територіях, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань речі та документи.
Також, мають право тимчасово обмежувати або забороняти відповідно до законодавства рух транспортних засовів на прилеглих до установ виконання покарань (п.3) ч.2 ст. 18 Закону).
Прилеглою територією до установ виконання покарань є 15 та 50- метрові смуги. Її межі встановлюються місцевими органами влади. Організація обстеження таких смуг здійснюється ЧПНУ силами чергової зміни та персоналу, який входить до складу оперативної групи (п.77.21 Інструкції 205).
Тобто, вживати зазначені заходи можливо тільки у 50-метровій смузі.
У графіку несення служби у відомості про забезпечення нагляду на добу 26-27.07.2015 у СВК 94 (стор її сл.розсл) визначено дві групи по дві особи, які мають здійснювати перевірку стану 15 і 50-метрових смуг. Серед них не визначено прізвища ОСОБА_3
Тільки уповноважений, відповідним рішенням посадової особи установи, персонал установи, в разі виявлення у близькості до установи підозрілого транспортного засобу може повідомити особам, які знаходяться в автомобілі, про необхідність залишення 50-метрової смуги.
Якщо транспортний засіб самостійно покинув таку зону, персонал установи може здійснювати його переслідування тільки в разі здійснення заходів щодо розшуку та затримання засуджених і осіб, узятих під варту, які вчинили втечу на підставі п.4) ч.2 ст.18 Закону України «Про ДКВС України» та п.7 розділу і Інструкції з організації охорони кримінально- виконавчих установ закритого типу, затвердженої наказом ДДУВП України № 237 від 08.12.2003.
За п.7 розділу 1 Інструкції з організації охорони кримінально- виконавчих установ закритого типу, затвердженої наказом ДДУВП України № 237 від 08.12.2003, переслідування і затримка засуджених, які вчинили втечу віднесено до основних функцій відділів охорони установи. Члени оперативної групи у цьому участі не приймають.
Судом встановлено, що станом на 26-27.07.2015 не зафіксовано втечі засуджених, що відбувають покарання у СВК-94, та осіб, що перебувають під-вартою у цій колонії.
При цьому, як зазначено відповідачем, відповідальний від керівництва по СВК 94 ОСОБА_10 за функціональними обов'язками самостійно рішення про оперативно- розшукові дії не приймає згідно ст. 5 Закону України «Про оперативно- розшукову діяльність» та ст.104 Кримінально-виконавчого кодексу України».
Відповідно до п. 7 Типових функціональних обов'язків особи, яку призначено відповідальною по КВУ додатку № 7 до Інструкції №205, відповідальна по установі від керівництва особа відслідковує стан оперативної обстановки КВУ, у разі її ускладнення або допущення злочинів та інших надзвичайних подій негайно доповідає начальнику КВУ, його першому заступнику, а за їх відсутністі разом з ЧПНУ вживає заходів, передбачених законодавством, щодо її стабілізації.
Відповідач зазначив, що ЧПНУ в ту зміну був ОСОБА_7, який і доповів керівництву про самовільне залишення об'єкту нагляду зазначеними особами. Подій, які потребували реагування за участю позивача в ту зміну не виникало.
Суд зазначає, що позивач ознайомлений з вказаними нормативними актами, про це він повідомив суду у судовому засіданні 27.01.2015. Крім того, в особовій справі позивача підшито звіт позивача про проходження стажування перед призначенням на вищу посаду від 14.01.2014 де повідомляється, що він вивчив усі зазначені нормативи (стор 39 ос.спр); звіт позивача про стажування на посаду оперуповноваженого оперативного відділу СВК 94 (стор. 24 особ. Спр.).
В рамках проведення службового розслідування факт самовільного залишення позивачем охоронюваної території СВК 94 і неповернення на службу 26-27.07.2015 підтверджуються:
- Поясненнями оперуповноваженого оперативного відділу СВК 94 ОСОБА_14, який пояснив, що позивач разом із ОСОБА_9 вийшов з КПП установи 26.07.2015 близько 16.45.;
- Поясненнями молодшого інспектора відділу охорони СВК 94 ОСОБА_15, яка пояснила, що ОСОБА_9 і ОСОБА_16 26.07.2015 вийшли з охоронюваної території установи близько 15.30. ОСОБА_16 до кінця її добового чергування не повертався до установи.
- Відсутністю записів позивача у відомості про забезпечення чергування на добу у п.9 про проведені ним перевірки після 16.00 26.07.2015
- Поясненнями ЧПНУ ОСОБА_7, який пояснив що дозволу на залишення посту та території установи позивачу 26.07.2015 він не надавав.
20.08.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в рамках проведення службового розслідування відмовились надавати пояснення щодо деталей подій 26.07.2015. Про це складено відповідні акти, які містяться в матеріалах справи.
З огляду на викладені обставини, позивачем не доведено факту правомірної відсутності останнього на місці несення служби 26.07.2015, натомість, відповідачами доведено порушення позивачем службової дисципліни.
Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:
5) попередження про неповну посадову відповідність;
6) звільнення з посади;
7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;
8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Стаття 14 Дисциплінарного статуту ОВС України визначає порядок накладання дисциплінарних стягнень.
У вказаній статті, крім іншого, визначено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Як роз'яснено відповідачем, при визначенні виду дисциплінарного стягнення стосовно позивача враховано той факт, що позивач мав непогашене стягнення від 19.01.2015 (наказ СВК 94 №140) у вигляді догани. Позивач намагався уникнути відповідальності - в межах проведення службового розслідування відмовився надавати пояснення.
Самовільне залишення постів позивачем спричинило ризики створення ситуації, що призводить до погіршення оперативної обстановки в установі.
З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про правомірність Наказу № 376 від 28.08.2015 року Управління Державної пенітенціарної служби в Дніпропетровській області в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_3 та Наказу № 100о/с від 28.08.2015 року.
У зв'язку з правомірністю оскаржених наказів про звільнення позивача, позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділення соціально- психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Синельниківської виправної колонії (№ 94) та визнання всього часу з моменту звільнення ОСОБА_3 до прийняття рішення судом вимушеним прогулом, стягнення з Відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Суд вважає за необхідне зазначити, що не підлягають задоволенню й вимоги позивача сплатити на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під час судового розгляду справи, позивач не виклав обставини, не визначив в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем в зазначеному розмірі.
У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З огляду на викладені вище обставнини, суд зазначає, що Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, Синельниківської виправної колонії № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області довели правомірність винесення оскаржених наказів та законність своїх дій щодо звільнення позивача у запас Збройних Сил України у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
У зв'язку з викладеним вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, Синельниківської виправної колонії № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошової компенсації за період вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
Згідно частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
При цьому, у відповідності до ч.3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:
1) витрати на правову допомогу;
2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;
3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;
4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
При ухваленні рішення суду з приводу розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи, застосовуються ті самі норми, що стосуються розподілу судового збору у разі наявності їх документального підтвердження.
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 3750грн., оскільки в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, Синельниківської виправної колонія № 94 Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошової компенсації за період вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 04 березня 2016 року.

Суддя О.Б. Ляшко