Справа № 2а-3100/12/2170
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/43886/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року

у справі №2а-3100/12/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Ярового Ігоря Петровича - керівника Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області ДПС

та Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області ДПС

про захист порушених прав, визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ярового Ігоря Петровича - керівника Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області ДПС (далі - відповідач-1) та Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області ДПС (далі - відповідач-2) про захист порушених прав, визнання бездіяльності протиправною.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 15 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі письмових заперечень на касаційну скаргу позивача на адресу суду касаційної інстанції не надіслали.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2010 року, про що склали акт від 02 липня 2011 року №1254/17-2/НОМЕР_1, яким встановили порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий прибуток громадян»; підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України; підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач подав до контролюючого органу заперечення від 06 липня 2012 року на акт перевірки від 02 липня 2011 року №1254/17-2/НОМЕР_1, в якому висловив прохання розглянути заперечення за його участю.

Позивач, посилаючись на протиправну бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиконанні керівником державної податкової служби вимог пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у частині його обов'язкової участі у процедурі розгляду заперечень на акт перевірки, звернувся за захистом порушеного права до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вимог пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення від 11 липня 2012 року №7538, яким запрошено останнього до податкового органу на 14 годину 00 хвилин 12 липня 2012 року з питань розгляду заперечень на акт перевірки.

За змістом абзаців другого, третього пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, орган державної податкової служби зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного органу державної податкової служби (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник вказав на те, що визначена у пункті 86.7 статті 86 Податкового кодексу України вимога щодо обов'язкової участі керівника податкового органу кореспондується з вимогами Закону України «Про звернення громадян» - де скарга особи розглядається посадовою особою вищого рівня. Таким чином, на думку позивача, нехтування керівником податкової інспекції Яровим І.І. вказаним обов'язком призвело до того, що заперечення були розглянуті особою, яка на це не уповноважена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушеного права позивача, так як вимоги позивача щодо бездіяльності керівника податкового органу при розгляді заперечень на акт перевірки за своєю сутністю стосуються правомірності податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі висновків вказаного акту перевірки, які є предметом дослідження у адміністративній справі № 2а-3098/12/2170.

При цьому, судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилання позивача на те, що належним чином уповноваженою особою на розгляд його заперечень на акт перевірки є особа, яка діє від імені керівника податкового органу на підставі довіреності відповідно до вимог статті 237 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до вказаної статті, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Таким чином, суди обґрунтовано вважали, що у даній справі наказ податкової інспекції від 05 липня 2012 року № 632 «Про внесення змін до наказу ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС від 03 травня 2012 року № 385 «Про розподіл обов'язків між керівним складом ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС», є доказом належного оформлення представництва керівника ДПІ у м. Херсоні щодо розгляду заперечень платників податків на підставі акту органу юридичної особи.

Разом з тим, слід зазначити, що звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності податкового органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право також закріплене у частині першій статті 6 КАС України, у якій зазначено, що кожна сторона має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду , якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин особи, яка звернулася за їх захистом.

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України, передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до вимог пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно абзацу четвертого пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником органу державної податкової служби (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що в разі незгоди з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) документальної перевірки позивач має право подати свої заперечення, які у випадку їх подання, є невід'ємною частиною до акту перевірки.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

У свою чергу, також слід зазначити, що дії податкового органу по розгляду заперечень платника податків на акт перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а відповідь на них, сформована за результатами розгляду таких заперечень не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише носієм інформації, встановленої під час розгляду заперечень на акт, та не порушує права платника.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року у справі №2а-3100/12/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.