Справа № 826/27577/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2016 року № 826/27577/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П.,

судді Іщука І.О.,

судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною постанови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі також відповідач) про:

визнання протиправною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №42559770 від 13.11.2015 р.;

зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №42559770 та виконати рішення Європейського суду у справі «Щукін та інші проти України» №59834/09 в частині вжиття заходів індивідуального характеру, а саме виконання постанови Сніжнянського міського суду Донецької області від 04.05.2011р. у справі № 2а-5238/2011;

зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 виконати рішення національного суду, а саме перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсійних виплат згідно постанови Сніжнянського міського суду Донецької області від 04.05.2011р. у справі № 2а-5238/2011.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем закінчено виконавче провадження, фактично не виконавши рішення Європейського суду в частині виконання рішення національного суду.

Позивач у судове засідання не прибув, у позові просив розглядати справу за його відсутності.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем позовні вимоги заявлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, який не є самостійною юридичною особою, проте, зважаючи, що позивач у судове засідання не прибув, клопотання (згоди) про заміну неналежного відповідача на належного до суду від позивача не надходило, суд продовжує розгляд справи за участю відповідача, зазначеного у позові.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, у яких зазначив, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі та у межах чинного законодавства. Зазначив, що рішення національного суду фактично виконані, а в межах виконання рішення Європейського суду з прав людини позивачу відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в еквіваленті 2000,00 Євро, і пеню за прострочення виплати цієї суми. Крім того зазначив, що виконання рішення національного суду припинилося, оскільки до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати позивачу, було внесено зміни, відповідно до яких підстави для нарахування позивачу пенсії, в порядку, визначеному вказаними постановами національних судів, - відпали.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження по виконанню рішення № 59834/09, виданого 13.02.2014р. Європейським судом з прав людини (далі - Суд) у справі «Щукін та інші заяви проти України», де одним із заявників є ОСОБА_1, відповідно до якого Суд постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Так, постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_3 від 19.03.2014р. відкрито виконавче провадження №42559770 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014р.

Постановою Головного державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 13.11.2015р. ВП №42559770 закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у зв'язку із фактичним виконанням рішення Європейського суду з прав людини в повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено порядок звернення рішення до виконання в частині виплати відшкодування.

Так. протягом трьох дніввід дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів. зазначених у пункті «б» частини першої цієї статті, відкриває виконавче провадження.

Частинами 1 та 2 статті 8 вищевказаного Закону встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Згідно з частиною 3 статті 8 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 19.03.2014 відповідно до статті 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі № 59834/09 від 13.02.2014р.

Відповідно до вказаного рішення Суду на користь заявника підлягало виплаті 2 000 євро в перерахунку на національну валюту держави-відповідача та виконання рішень національних судів, винесених на його користь.

Так, згідно Додатку 1 до рішення Суду, на користь заявника підлягала виконанню постанова Сніжнянського міського суду Донецької області від 04.05.2011р. № 2а-5238/2011 про перерахунок пенсії.

Державним виконавцем 24.03.2014р. направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, стягувачу та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - до відома.

Одночасно стягувачу запропоновано надати у вигляді заяви повні банківські реквізити для перерахування стягнутих сум.

Платіжним дорученням від 19.09.2014р. № 3687 стягувачу перераховано 34 786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням від 03.07.2015р. №1564 перераховано пеню за несвоєчасне виконання рішення Суду в розмірі 437,85 грн.

На вимогу державного виконавця надійшов лист Пенсійного фонду України від 09.02.2015р. № 3724/09-10 з інформацією щодо виконання рішення Суду, відповідно до якої, на виконання постанови Сніжнянського міського суду від 04.05.2011р. ОСОБА_1. проведено перерахунок та виплату донарахованих сум пенсій за період з 01.02.2011р. по 31.10.2011р. в сумі 52 826,40 грн.

Тобто, здійснено перерахунок та виплату пенсії до 01.11.2011р.

З цього приводу суд зазначає наступне.

З 19.06.2011р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення містяться в Законах України про Державний бюджет України на 2012-2015 роки.

На виконання вимог вищезазначених Законів Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та від 23.11.2011р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного суду України від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 та від 25.01.2012р. №3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України встановлювати розміри пенсійних виплат.

Отже, пенсійні виплати ОСОБА_1. у період дії постанов Уряду № 745 та №1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами.

Крім того, листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014р. № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено орган державної виконавчої служби про те, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі "Великода проти України", у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку "що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010 року, і таким чином для скарги немає підстав".

Також, Суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів для цілей тлумачення договору поряд з контекстом термінів договору враховується зокрема, наступна практика застосування договору.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї поширюється юрисдикція Європейського суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини «неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» ( рішення від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (:Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series A № 26; рішення від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (Pichkur v. Ukraine), заява № 10441/06, п. 53).

У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства.

У зв'язку з чим, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини просив вжити заходів для приведення адміністративної практики державних виконавців у відповідність до вимог Конвенції та практики Європейського суду, зокрема, застосування в межах виконавчого провадження ухвали у справі «Великода проти України».

Отже, фактично відбулась зміна законодавчих норм, на підставі яких прийнято постанову національного суду України щодо виконання якої Європейським судом з прав людини постановлено рішення у справі «Щукін та інші проти України» від 13.02.2014 в частині вимог ОСОБА_1., та саме у зв'язку з такими змінами в національному законодавстві порядок і розмір соціальних виплат позивача було змінено та забезпечено виконання постанови національного суду на підставі вказаного рішення Європейського суду до 01.11.2011р.

Відповідно до положень .п. 8 ч. 1 ст. 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зважаючи на вищевикладене та у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», державним виконавцем правомірно, в межах наданих повноважень та з підстав, визначених чинним законодавством України, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко