Справа № 825/3974/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/16951/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Улановський О.Ю.

від відповідача - Труба А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 р.

у справі № 825/3974/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський елеватор»

до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський елеватор» (далі - позивач, ТОВ «Чернігівський елеватор») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - відповідач, Бахмацької ОДПІ), в якому просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2013 р. № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 р., позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Бахмацької ОДПІ від 06.09.2013 р. № ; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також, податковий орган подав клопотання про заміну Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на її правонаступника - Бахмацьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню в порядку визначеному статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у письмових запереченнях та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 05.08.2013 р. по 13.08.2013 р., на підставі направлень від 05.08.2013 р. № 36, № 37, № 38, згідно із статтями 16, 20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та відповідно до наказів від 05.08.2013 р. № 60, від 07.08.2013 р. № 64 посадовими особами Бахмацької ОДПІ була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Чернігівський елеватор» з питань дотримання ведення податкового обліку та правильності обчислення і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р., за результатами якої складено акт від 20.08.2013 р. № 372/22/37440905 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, частини другої статті 30, статті 202, статті 234 Цивільного кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення рядку 24 декларації з податку на додану вартість в сумі 1 217 856 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 06.09.2013 р. № , відповідно до якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 217 856 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 20.08.2013 р. № 372/22/37440905, підставою для зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість слугували твердження перевіряючих про неправомірне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ПАТ «Електромотор» та ВАТ «Завод ім. Фрунзе», оскільки, на переконання податкового органу, такі операції, не могли враховуватись при обчисленні об'єкта оподаткування.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходили з наступних мотивів.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до пункту 183.8 статті 183 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу.

Згідно пункту 182.1 статті 182 Податкового кодексу України у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку контролюючий орган зобов'язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 17.10.2012 р. позивачем було подано до Бахмацької ОДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість на підставі пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Згідно поданої заяви 23.10.2012 р. ТОВ «Чернігівський елеватор» зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 200078493 про реєстрацію платника податку на додану вартість НБ № 229608.

27.07.2012 р. між ТОВ «Чернігівський елеватор» (Покупець) та ПАТ «Електромотор» (Постачальник) було укладено договір поставки № 51, відповідно до умов якого Постачальник бере на себе обов'язок виготовити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах Договору елеваторне устаткування, поставка товару здійснюється на умовах ЕХW - м. Полтава

На виконання умов вказаного договору ПАТ «Електромотор» поставило ТОВ «Чернігівський елеватор» устаткування на суму 111 348,96 грн. (в тому числі 18 558,16 грн. - податок на додану вартість), про що постачальник виписав та надав ТОВ «Чернігівський елеватор» накладну від 14.09.2012 р. № 9986.

25.09.2012 р. ПАТ «Електромотор» поставило ТОВ «Чернігівський елеватор» устаткування на суму 63 399 грн. (в тому числі 10 566,54 грн. - податок на додану вартість), про що постачальник виписав та надав ТОВ «Чернігівський елеватор» накладну від 25.09.2012 р. № 10035. Оплата за придбаний товар здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банківської установи по розрахунковому рахунку покупця.

Постачання обладнання здійснювалось за рахунок транспортних засобів пов'язаних між собою осіб, про що свідчить лист ТОВ «Чернігівський елеватор» від 11.09.2012 р. № 30 з проханням доставки попутного вантажу, та довідки ПАТ «Електромотор» від 16.09.2013 р. № 456 та від 16.09.2013 р. № 455. Факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 14.09.2012 р. № 256 та від 25.09.2012 р. № 324.

При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, процедура повернення товару постачальнику на підставі видаткової накладної (повернення) № ЧЕ-0000002 від 22.10.2012 р., а потім знову його придбання на підставі податкової накладної № 130 від 31.10.2012 р. та видаткової накладної № 10228 від 31.10.2012 р., була проведена вже після реєстрації ТОВ «Чернігівський елеватор» платником податків на додану вартість, тобто після 23.10.2012 р. та на підставі іншого укладеного сторонами Договору від 30.10.2012 р. № 61, а, отже, жодним чином не вплинула на реєстрацію ТОВ «Чернігівський елеватор» платником податку на додану вартість.

Судами встановлено, що повернення товару було зумовлено його неналежною якістю, що підтверджується актом визначення якості товару від 19.10.2012 р. та додатковою угодою до договору від 19.10.2012 р. Після усунення його недоліків відбулось постачання товару на адресу покупця належної якості.

В бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 за 01.09.2012 р. - 30.11.2012 р.

Також, 14.05.2012 р. між ТОВ «Чернігівський елеватор» (Покупець) та ВАТ «Завод ім. Фрунзе» (Постачальник) було укладено договір поставки № 41, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити секції огородження та інші вироби з металопрокату, іменовані в подальшому «товар», за кількістю та ціною, згідно погодженої специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору .

На виконання умов укладеного сторонами договору ВАТ «Завод ім. Фрунзе» поставило ТОВ «Чернігівський елеватор» устаткування на загальну суму 132 641,75 грн. (в тому числі 22 106,96 грн. - податок на додану вартість), що визначено у специфікації № 1 від 14.06.2012 р. до договору поставки № 41, на що Постачальник виписав та надав ТОВ «Чернігівський елеватор» накладні від 02.08.2012 р. № ЗиФ-512820 та від 02.08.2012 р. № ЗиФ-513305.

Оплата за придбаний товар здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується випискою банківської установи по розрахунковому рахунку покупця.

Постачання обладнання, вказаного у видатковій накладній від 02.08.2012 р. № ЗиФ-513305, здійснювалось за рахунок транспортних засобів пов'язаних між собою осіб, про що свідчить лист ТОВ «Чернігівський елеватор» від 31.07.2012 р. № 22 з проханням доставки попутного вантажу та довідкою ВАТ «Завод ім. Фрунзе» від 18.09.2013 р. № 394. Факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною від 02.08.2012 р. № 268.

Разом з тим, вказаний у видатковій накладній від 02.08.2012 р. № ЗиФ-512820 товар, а саме: комплект кріплення, являє собою з'єднувальний елемент (болти та гайки) між секцією та стовпами, що досить легко поміщається у багажне відділення легкового автомобіля, тому у даному випадку товарно-транспортна накладна не була обов'язковою, а тому не складалася. Доставка товару на адресу ТОВ «Чернігівський елеватор» здійснювалась його транспортним засобом в день складання видаткової накладної №ЗиФ-512820, тобто 02.08.2012 р. Про факт перебування директора підприємства у м. Харкові свідчить його особистий підпис на видатковій накладній від 02.08.2012 р. № ЗиФ-512820, а також наказ на відрядження, складений на його ім'я від 01.08.2012 р. № 28.

В бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 за ІІ півріччя 2012 року.

В подальшому придбаний у ПАТ «Електромотор» та ВАТ «Завод ім. Фрунзе» товар був використаний ТОВ «Чернігівський елеватор» у власній господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та комплектаціями.

Отже, фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами підтверджується первинними документи бухгалтерського та податкового обліку які були предметом дослідження при проведенні перевірки. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

На момент складання податкових накладних і позивач і його контрагенти були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та ПАТ «Електромотор» і ВАТ «Завод ім. Фрунзе» мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаними контрагентам за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки судами встановлено невідповідність законодавству винесеного податкового повідомлення-рішення від 06.09.2013 р. № , вимоги щодо скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення були задоволені обґрунтовано.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити процесуальне правонаступництво відповідача, Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на її правонаступника - Бахмацьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Касаційну скаргу Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 р. у справі № 825/3974/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко