Справа № 826/22967/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 лютого 2016 року № 826/22967/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними дій державного виконавця Компанець Р.В. та старшого державного виконавця Гопкало О.Г., скасування постанов старшого державного виконавця Гопкало О.Г. від 09.09.2015р. та державного виконавця Компанець Р.В. від 11.09.2015р. про відкриття виконавчого провадження.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не доведено факт невиконання позивачем рішення суду. Окрім того, відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності і ухвалено рішення про накладення штрафів поза межами компетенції.

Позивач або його уповноважений представник у судове засідання не прибули, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, у яких зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

На виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві перебуло виконавче провадження ВП №47953670, відкрите на підставі виконавчого листа №2/759/26777/15 від 23.06.2015р., виданого Святошинським районним судом міста Києва, про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини.

За невиконання рішення суду відносно боржника ОСОБА_1 винесено постанови про накладення штрафів ВП №47953670 від 20.07.2015р. та ВП №47953670 від 25.08.2015р., які винесено в окреме провадження.

На підставі зазначених постанов про накладення штрафу №47953670 від 20.07.2015р. та ВП №47953670 від 25.08.2015р. старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гопкало О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 48688758 від 09.09.2015р. та державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Компанець Р.В. винесено постанову відкриття виконавчого провадження ВП №48709058 від 11.09.2015р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 48688758 від 09.09.2015р. та ВП №48709058 від 11.09.2015р. винесені на підставі постанов про накладення штрафу ВП №47953670 від 20.07.2015р. та ВП №47953670 від 25.08.2015р.

В той же час, постанови про накладення штрафу позивачем не оскаржувались, є чинними та такими, що підлягають виконанню.

Зважаючи на зазначене, беручи до уваги положення ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки він зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд не вбачає в діях відповідача протиправності, а оскаржувані постанови винесені ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на підставі та у межах повноважень, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко