Справа № 808/4068/13-а
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаКоротких О.А.,
суддів:Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 8 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на службі та стягнення коштів,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 8 грудня 2015 року касаційну скаргу представника позивача залишив без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року про задоволення позову частково та закриття провадження у справі без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник позивача звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року, 11 лютого 2016 року, постанови Верховного Суду України від 21 травня 2014 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накази Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 15 жовтня та від 8 листопада 2010 року є протиправними, а оскільки наказ про звільнення особи від 15 жовтня 2010 року був скасований самим відповідачем, то відповідно відсутні підстави для поновлення позивача на попередній посаді. Крім того, позивач звернувся з позовом із пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду і не довів поважності причин його пропуску, тому суд касаційної інстанції зазначив про наявність підстав для залишення позовних вимог без розгляду. Що ж стосується провадження у справі в частині вимог позивача про визнання нечинним наказу від 28 лютого 2011 року, яким було припинено державну службу особи відповідно пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» та звільнено із займаної посади, то суд дійшов висновку що воно обґрунтовано підлягало закриттю з огляду на наявність постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року з того самого спору і між тими самими сторонами, і яка залишена без змін рішеннями суду апеляційної та касаційної інстанцій.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог частково, погодився з висновком про те, що звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини 1 стаття 40 КЗпП не можна визнати законним та обґрунтованим.

Отже, аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій. а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

Отже в наведеному судовому рішенні касаційної інстанції не розв'язано спір по суті і воно не містить остаточного висновку щодо правильного застосування одних тих самих норм матеріального права, тому братися до уваги не може.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року, яка надана заявником, Верховний Суд України скасовуючи рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та направляючи справу на новий касаційний розгляд, дійшов висновку, що суд касаційної інстанції неправильно застосував положення частини першої статті 235 КЗпП, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

Отже, аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки вони прийнятті за різних фактичних обставин, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на службі та стягнення коштів за заявою про перегляд Верховного Суду України ухвали Вищого адміністративного суду України від 8 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.А. Коротких

Судді: О.Б. Прокопенко

О.О. Терлецький