Справа № 462/3520/15а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 876/8118/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Зубович-Яворської О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року в справі № 462/3520/15-а за адмінісстративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова про зобов'язання встановити підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И В :

13 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Залізничного районного суду м.Львова із вказаним позовом та просила зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова (надалі - УПФУ у Залізничному районі м.Львова) встановити з 01 січня 2014 року підвищення до її пенсії як реабілітованому громадянину у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно довідки про реабілітацію її було реабілітовано на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», у зв'язку з чим вона має право на вказане підвищення до пенсії. Проте, всупереч зазначеному, відповідач таке підвищення їй не виплачує.

Ухвалою суду від 14 травня 2015 року позовні вимоги за період з 01 січня 2014 року по 12 листопада 2014 року залишено без розгляду.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії УПФУ в Залізничному районі м.Львова щодо ненарахування і невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з 13 листопада 2014 року відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язано УПФУ в Залізничному районі м.Львова здійснити нарахування і виплату такого підвищення із вказаної дати.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило УПФУ в Залізничному районі м.Львова, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування обставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як видно із довідки про реабілітацію від 16.03.2015 року за № 0108-вих.304, виданої комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є уродженкою селища Куйбишевка-Східна Амурської області, мешканка м.Львова, зазнала необгрунтованих політичних репресій - як член сім'ї репресованої з політичних мотивів родини, згодом реабілітованої.

На підставі довідки про реабілітацію за № 18/11-К-35 від 30.09.2013 року, виданої УМВС по Амурській області, роз'яснень РСВ ГУ МВСУ у Львівській області, рішення обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій № 8 від 13.03.2015 року вона визнана реабілітованою.

15 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до УПФУ в Залізничному районі м.Львова із заявою та доданими документами і просила встановлення їй підвищення до пенсії, передбаченого пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сім'ї реабілітованих.

Листом від 26 травня 2015 року УПФУ в Залізничному районі м.Львова залишило подані позивачем документи без розгляду, з огляду на відсутність належних документів, які б підтверджували факт її примусового переселення.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що довідкою про реабілітацію підтверджується те, позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій та була реабілітована, що надає їй право на підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітованими необхідно вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Крім того, реабілітованими визнаються також громадян, засуджені за: антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»; поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України; порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами. Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, як встановлено судами та видно з матеріалів справи, репресіям були піддані лише батьки позивача, а до неї, як до члена сім'ї, репресії не застосовувались й вона не була примусово переселена, а народилася за місцем проживання батьків через 6 років після їхнього переселення.

Оскільки ОСОБА_2 примусово не виселяли з території України та до неї не застосовувались політичні репресії, позивач не має права на отримання підвищення до пенсії як реабілітованому громадянину, тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року в адміністративній справі № 462/3520/15-а скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова про зобов'язання встановити підвищення до пенсії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

О.М.Довгополов

Постанова складена у повному обсязі 21 березня 2016 року.