Справа № 802/2899/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

15 березня 2016 р. Справа № 802/2899/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Вишневського С.І., Петлінської Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до директора Департаменту охорони здоров'я та курортів Тетяни Бабій;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вінницька обласна державна адміністрація

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до директора Департаменту охорони здоров'я та курортів Тетяни Бабій, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Вінницька обласна державна адміністрація про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.196-197) позивач просить:

Зобов'язати директора департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА належно розглянути скаргу від 02.07.15р., із його участю та можливістю ознайомитися із матеріалами перевірки. Встановити строк для виконання рішення суду відповідачу. Стягнути моральну шкоду з посадових осіб солідарно в сумі що відповідає двадцяти кратному розміру мінімальної зарплати встановленої на початок року, в якому приймається рішення суду (ст. 8 Закону України від 25.12.2015 р. N 928-УІІІ визначає розмір в 1378грн. по 30.04.2016р.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не отримав відповідь з Департаменту охорони здоров'я та курортів, на розгляд скарги запрошений не був, а лише усно повідомлений виконавцем про закінчення розгляду скарги.

ОСОБА_1 вважає, що в установлені законом строки не розглянуто подані ним скарги, та не повідомлено про результати розгляду зазначених звернень. Вказаною бездіяльністю, на думку позивача, порушено його право на отримання відповіді на звернення у встановленій формі. Також позивач наполягає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях. Таким чином, з огляду на порушення відповідачем, вказаною бездіяльністю, особистих прав позивача, передбачених Конституцією України та іншими нормативними актами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, третьої особи в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення (а.с.53-54).

Дослідивши та оцінивши докази у справі, пояснення учасників судового процесу судом встановлено наступне.

Позивачем ОСОБА_1 02.07.2015 до управління охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА подано скаргу за вх.№27-К-840-2 на дії працівників Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру на відсутність належного, життєво необхідного лікування з боку лікарів, а також протиправну поведінку завідуючого поліклінікою ОСОБА_5 ОСОБА_1 в поданій скарзі просив створити комісію та перевірити фаховий рівень лікарів зазначених в скарзі, законність їхніх дій та інших обставин викладених у скарзі. На перевірку та розгляд скарги позивач просив запросити його особисто.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права оскаржувати, зокрема, дії посадових осіб та державних органів, врегульовано в т.ч. Законом України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Позивач при написання скарги дотримався усіх вимог передбачених ст. 5 Закону України "Про звернення громадян»

Норми ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачають, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як встановлено судом, всупереч даних норм, відповідач 08.07.15р. за № 03-8-к-84с перенаправив звернення позивача для розгляду до Вінницького обласного онкологічного диспансеру, не повідомивши ОСОБА_1 (а.с. 83).

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину, що передбачено ст. 16 Закону України "Про звернення громадян".

Стаття 19. Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Термін розгляду звернень громадян передбачено ст. 20 цього Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку зі сторони відповідача мало місце порушення Закону України "Про звернення громадян".

Суд встановив, що директором Департаменту охорони здоров'я та курортів облдержадміністрації розгляд справи було доручено головному лікарю Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру ОСОБА_6 В ході судових засідань судом витребувано належним чином завірені копії журналу вихідної кореспонденції Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру. Згідно наданих копій вбачається, що позивача було повідомлено лише про результати розгляду скарги (а.с. 120).

Відповідач вказав, що ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд скарги в телефонному режимі (а.с. 53-54). Але, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про повідомлення позивача щодо запрошення його на перевірку звернення (скарги).

Також суд звертає увагу на положення статті 7 Закону, в якій вказано, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Так, позивач просив перевірити фаховий рівень зазначених в його скарзі лікарів (а.с.80-81) та не погоджувався з діями завідуючого поліклініки ОСОБА_5 - суд вважає включення її до комісії з перевірки помилковим.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з посадових осіб моральної шкоди солідарно в сумі що відповідає двадцятикратному розміру мінімальної зарплати встановленої на початок року, в якому приймається рішення суду, суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Щодо вимоги про встановлення строку виконання постанови, суд зазначає наступне. Положення ч.1 ст.267 КАС України передбачають, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного виконання рішення суду передбачено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за його виконанням.

Керуючись наданим правом, а не обов'язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не вбачає підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, з урахування чого, заявлена вимоги задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині зобов'язання директора Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА належно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 02.07.2015., з дотриманням вимог чинного законодавства. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, суд, згідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд --

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати директора департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької обласної державної адміністрації розглянути належним чином скаргу ОСОБА_1 від 02.07.2015.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна з оригіналом Суддя:

Секретар: