Справа № 754/14698/14-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/6/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.07.2015 м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Петріщева І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києві про визнання дій та бездіяльності незаконними, неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, в якому просить: 1.) витребувати у відповідача письмове пояснення щодо причин застосування при нарахуванні/перерахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтею 49 Закону № 796 для відповідної категорії громадян, положень законів про Держбюджет та постанову Кабінету Міністрів України, на які він робить посилання у своєму листі, у той час, коли розмір і порядок обчислення цих пенсій чітко визначено статтями 50, 54 Закону № 796 та іншими, пов'язаними із ним, законами; 2.) звернутися до Верховного Суду України з клопотанням для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 3.) визнати незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час нарахування/перерахунку пенсій позивача, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до моменту винесення рішення у цій справі, положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими у порушення та розріз встановлених Конституцією і Законами України вимог і норм, визначено розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до того, ще й значно менші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796 для відповідної категорії громадян; 4.) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати ним позивачу недоотриманих сум державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 49, 50, 54 Закону № 796, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до моменту винесення рішення у цій справі; 5.) зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату державної пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі не нижчому 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до моменту винесення рішення у цій справі, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення; 6.) зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796, у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі 75 (сімдесяти п'яти) процентів мінімальної пенсії за віком, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до моменту винесення рішення у цій справі, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення; 7.) зобов'язати Відповідача перераховувати у подальшому Позивачу, визначені статтями 50, 54 Закону № 796 розміри пенсій, у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно виплачувати належні йому пенсії; 8.) стягнути з Відповідача у порядку негайного виконання, передбаченого статтею 256 КАС України, на користь Позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог Законів України щодо нарахування та перерахунку пенсій Позивача, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, не з'явилися.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва звернулось до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю представника, надавши письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, додатково пояснивши, що нарахування та виплата позивачу державної та додаткової пенсії проводиться відповідачем у відповідності до діючого законодавства, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають механізм обчислення пенсій та розміри виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Перевіривши матеріали справи, пояснення та заперечення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), як учасник ліквідації насідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з 01.08.1996 року, та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 2419,95 грн., що не заперечувалось сторонами, та підтверджується копіями відповідних посвідчень та довідки (а.с. 15, 16).

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 цього Закону визначено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії І, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», Кабінет Міністрів прийняв постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, що набрала чинності з 01 січня 2012 року, якою затверджено порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З аналізу вищевказаних положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" слідує, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, яке пов'язане із роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС. у 2013 році визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно з абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № З-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Проте, починаючи з 01.01.2014р., Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 р. пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст.ст. 50, 54 вказаного Закону, яким визначено перерахунок пенсії.

З огляду на зазначене, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року застосуванню підлягає норма ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. № 1210.

Разом з тим. відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VH, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7, яким встановлено, що норми ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» неконституційним визнано не було.

До набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-V1I, який набрав чинності 03.08.2014 року, застосуванню підлягають положення ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з моменту набрання чинності - відповідні Постанови Кабінету Міністрів України.

Крім того, відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. із змінами, внесеними згідно із Законом України № 217-VIІІ від 02.03.2015 норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 p., № 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 p., № 4, ст. 94 із наступними змінами), тощо застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, зміст адміністративного позову, ті способи захисту прав й інші вимоги, що містить адміністративний позов, які випливають із законів, які визначають порядок реалізації відповідних прав чи свобод, тобто містять норми матеріального права, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши ці докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, не доведені з його боку, не підтверджені певними засобами доказування, будь-яких доказів незаконності дій відповідача, позивач не надав, в одночас, відповідач доказав правомірність своїх дії, а відтак, позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою.

На підставі вищевикладеного, нарахування та виплата позивачу державної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю проводиться відповідачем у відповідності до діючого законодавства, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, визначають механізм обчислення пенсій та розміри виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, а тому вимоги позивача щодо визнання дії та бездіяльності відповідача незаконними та протиправними щодо нарахування, перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії, передбаченої статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах, що не відповідають законодавчо встановленим та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії у розмірі не нижчому 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону України № 796 є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-16, 69-71, 158-164, 171-2, 293 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 13, 14, 19 Конституції України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києві про визнання дій та бездіяльності незаконними, неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Петріщева І.В.