Справа № 826/18135/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2016 року № 826/18135/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва - Шулежко В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління МВС України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ МВС України в м. Києві), в якому просить:

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо розгляду скарги позивача від 02.06.2015;

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо пересилання скарги позивача від 02.06.2015 до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві;

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення позивача про пересилання скарги позивача від 02.06.2015 до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві;

зобов'язати ГУ МВС України в м. Києві розглянути скаргу позивача від 02.06.2015 та повідомити її про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що звернення позивача розглянуто та надано відповідь з дотриманням строків та посиланням на законодавство, тому вважає необґрунтованими позовні вимоги та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відносно позивача 15.04.2015 складено протокол про адміністративне правопорушення АПІ №585027 за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно якого водій керуючого автомобіля «Пежо» здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено» та винесено відповідну постанову про застосування штрафу.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 15.04.2015 серії ПС1 №939642, позивач подав скаргу від 24.04.2015 до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, в якій просив скасувати постанову та направити справу на новий розгляд.

Листом від 14.05.2015 №10/К-848 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві надано відповідь на скаргу, згідно якого постанову від 15.04.2015 серії ПС1 №939642 залишено без змін, скаргу позивача - без задоволення.

В подальшому, позивач подав скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2015 серії ПС1 №939642 від 02.06.2015 до ГУ МВС України в м. Києві.

Листом від 26.06.2015№10/К-1207 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві надано відповідь на вказану скаргу та повідомлено про те, що відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом і того ж питання. Та у разі незгоди з прийнятим рішенням позивач має право оскаржити його у відповідності до вимог ст.ст.15, 16 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач, вважаючи, що ГУ МВС України в м. Києві незаконно відмовилось розглядати подану скаргу, незаконно направило її на розгляд до УДАІ, всупереч вимогам чинного законодавства не повідомило позивача про направлення його скарги на розгляд до іншого органу, звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, зокрема, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян», скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, в тому числі, внаслідок яких, порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, оскаржити постанову по справі.

Також, як передбачено статтею 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України (стаття 288 цього Кодексу).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян», скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, в тому числі об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Згідно статті 20 цього Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що скарга на рішення УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 14.05.2015 №10/К-848 подана ним 02.06.2015 до ГУ МВС України в м. Києві, у якій було повідомлено про попереднє звернення від 24.04.2015. Проте відповідач незаконно направив повторну скаргу до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, яке в свою чергу, відмовилось її розглядати, мотивуючи це повторним зверненням з питань, які уже вирішено по суті.

Разом з тим, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що позивач звертався з першою скаргою до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на постанову у справі про адміністративні правопорушення від 15.04.2015, в якій просив її скасувати та надіслати на новий розгляд.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, у скарзі від 02.06.2015, адресованій ГУ МВС України в м. Києві, позивач також просив скасувати постанову у справі про адміністративні правопорушення від 15.04.2015 та надіслати справу на новий розгляд.

Тобто, позивач фактично надіслав відповідачу звернення з того ж питання, що викладено у первинній скарзі до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Щодо пересилання скарги, на яке посилається позивач, суд зазначає наступне.

Як передбачено статтею 3 Закону України «Про дорожній рух», державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженими на це центральними органами виконавчої влади, органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №341«Про затвердження Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ», головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України, є Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) (пункт 1 постанови КМУ від 14.04.1997 №341).

Пункт 3 вказаної постанови встановлює, до основних завдань Державтоінспекції віднесено, в тому числі, реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 постанови КМУ від 14.04.1997 №341, Державтоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розглядає заяви, скарги та пропозиції громадян щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, вживає заходів для усунення причин, які їх викликають (п.42).

Як зазначив, відповідач на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2009 №530 ДСК «Про затвердження примірної структури апарату Головного управління МВС України в м. Києві» затверджено штат апарату Головного управління, відповідно до якого УДАІ міста Києва входить до структури апарату Головного управління тобто є структурним підрозділом.

Відтак, відповідно до належної компетенції щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд скарги позивача від 02.06.2015 було доручено керівникові структурного підрозділу апарату Головного управління - УДАІ міста Києва Півненку І.В. з установленням контролю строком виконання до 04.07.2015, що підтверджується копією витягу з реєстраційної картки звернень громадян.

В свою чергу, управлінням ДАІ міста Києва за дорученням розглянуто скаргу позивача від 02.06.2015 та прийнято за її результатами рішення, яке отримано позивачем 27.07.2015, що свідчить про необґрунтованість посилань позивача на неправомірну бездіяльність відповідача щодо розгляду скарги від 02.06.2015 та пересилання цієї скарги до УДАІ.

Суд звертає увагу, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Так, судом встановлено те, що наявна у матеріалах справи скарга позивача розглянута у встановленому законодавством порядку.

Разом з тим, як встановлено статтею 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Як підтверджується матеріалами справи, за результатами розгляду звернення позивача від 02.06.2015 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві надіслано відповідь, яким повідомлено позивача про припинення розгляду його звернення в порядку ч. 2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян», у зв'язку з тим, що питання, викладені у ньому уже вирішено по суті і надіслано позивачу.

Між тим, необґрунтованими є посилання позивача на бездіяльність відповідача щодо розгляду скарги від 02.06.2015 у зв'язку з тим, що законом забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, оскільки позивач у повторній скарзі від 02.06.2015 не просить скасувати рішення УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, прийняте за результатами первинної скарги. Водночас, прохальна частина скарги від 02.06.2015 містить аналогічну вимогу, що зазначалась у первинній скарзі від 24.04.2015.

З огляду на встановлені обставини та аналізу викладених положень законодавства, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд не вбачає допущення відповідачем бездіяльності щодо розгляду скарги позивача від 02.06.2015, її пересилання та неповідомлення про це позивача, оскільки його скаргу розглянуто у встановлений законодавством строк та надано обґрунтовану відповідь. Відтак, відсутні підстави для зобов'язання ГУ МВС України в м. Києві розглянути скаргу позивача від 02.06.2015 та повідомити про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.

В контексті наведеного суд зазначає, що частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття рішень за результатами звернень позивача.

У той час, на підставі встановлених фактичних обставин справи, спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено порушення його законних прав і свобод.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко