Справа № 185/9943/14-а(2-а/185/489/15)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2016 рокусправа № 185/9943/14-а провадження №2-а/185/489/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року по справі №185/9943/14-а (провадження №2-а/185/489/15) за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2000 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням уточених позовних вимог (т.3 а.с.183), просила:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні позивачу в призначенні пенсії державного службовця протиправними;

- визнати за позивачем право на пенсію державного службовця відповідно до заяви від 29.06.1999 р.;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області нарахувати та сплачувати ОСОБА_2 пенсію державного службовця з дня подання заяви про призначення пенсії державного службовця з 29 червня 1999 року, безстроково, з наступною компенсацією відповідно до закону;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області провести перерахунок та сплатити позивачу різницю між належною їй пенсією державного службовця та сплаченими сумами пенсійних виплат.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що вона має загальний трудовий стаж понад 33 роки, з яких 15 років 5 місяців 7 днів складає стаж на державній службі. У зв'язку із досягненням 55-річного віку, 29.06.1999 року вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення в місті Павлограді із заявою про призначення пенсії державного службовця. Проте, їй було відмовлено з тих підстав, що на на час досягнення пенсійного віку позивач не перебувала на державній службі. Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії державного службовця, позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14грудня 2015 року позов задоволено, а саме:

визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 в призначенні пенсії державного службовця протиправними;

зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області нарахувати та сплачувати ОСОБА_2 пенсію державного службовця з дня подання заяви про призначення пенсії державного службовця - з 29 червня 1999 року, безстроково;

зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області провести перерахунок та сплатити ОСОБА_2 різницю між належною їй пенсією державного службовця та сплаченими сумами пенсійних виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги відповідач фактично посилається на ті обставини, які стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії державного службовця. Так, за позицією відповідача, пенсія державного службовця не може бути призначена особі, яка не перебувала на державній службі на час досягнення пенсійного віку та звернення з заявою про призначення вказаної пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 червня 1999 року ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення в місті Павлограді з заявою про призначення їй пенсії державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» (Т.1 а.с.4).

Листом №780 від 12.07.1999 року відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії державного службовця з тих підстав, що на час досягнення пенсійного віку позивач не перебувала на державній службі, у зв'язку з чим у неї відсутнє право на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» (Т.1 а.с.11).

Під час дослідження копії пенсійної справи ОСОБА_2, судом першої інстанції встановлено, що на теперішній час позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком на загальних умовах.

Вказуючи на протиправність відмови в призначенні пенсії державного службовця, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії державного службовця законом не було передбачено, як обов`язкову умову призначення саме такого виду пенсії, перебування на державній службі на час досягнення пенсійного віку. Судом звернуто увагу на те, що зміни у вищевказану норму Закону стосовно того, що право на одержання пенсії державних службовців мають особи, які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, внесені лише 16 січня 2003 року, отже, станом на червень 1999 року, тобто на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії державного службовця, не діяли. У зв'язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії державного службовця.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закон України "Про державну службу", в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційної скарги не заперечується відповідачем, свідчать про те, що на час звернення ОСОБА_2 із заявою про призначення пенсії державного службовця, позивач досягла пенсійного віку, мала загальний стаж роботи понад 33 роки, з яких більше 15 років складає стаж на державній службі.

Не заперечуючи встановлених судом обставин справи, відповідач вказує на відсутність у позивача права на призначення пенсії державного службовця з огляду на те, що остання, на час досягнення пенсійного віку, не перебувала на державній службі.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що чинні на час звернення з заявою про призначення пенсії державного службовця положення вказаного Закону не передбачали таку обов'язкову умову для призначення пенсії державного службовця, як перебування на державній службі на час досягнення пенсійного віку.

Так, лише з 04.02.2003 року набрали чинності внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" від 16.01.2003 року № 432-IV зміни до частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу», якими законодавчо закріплено, зокрема, що право на одержання пенсії державних службовців мають особи, які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців.

Зважаючи на те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досягла пенсійного віку, мала загальний трудовий стаж більше 20 років, з яких більше 10 років стажу державного службовця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач мав право на призначення пенсії державного службовця з часу звернення її звернення з заявою про призначення пенсії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовані обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року по справі №185/9943/14-а (провадження №2-а/185/489/15) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 16.03.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська