Справа № 820/497/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

11.03.2016 р. № 820/497/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Кульчій А.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Соляник І.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 67 о/с від 03.12.2015 року; поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського роти дорожньо - патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 року № 67о/с про звільнення ОСОБА_1 є протиправним, прийнято всупереч чинному законодавству, оскільки рапорт, що був підставою для звільнення, у строк, визначений законом, був відкликаний позивачем. З огляду на викладене, позивач вважає, що наказ про його звільнення підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, від представника відповідача - Соляник І.В. через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що наказ про звільнення позивача є правомірним. При цьому, під час винесення оскаржуваного наказу 03.12.2015р. відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства, видавши в цей же день позивачу трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист, припис в РВК, витяг з наказу про звільнення, через що зазначений наказ не підлягає скасуванню.

Позивач - ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Соляник І.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, через що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

З 09.07.1996 року по 06.11.2015 року, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, починаючи з 07.11.2015 року прийнятий на службу до поліції (а.с.14-17).

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 р. №67о/с (а.с.12) старшого сержанта поліції поліцейської роти дорожньо - патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_1 відповідно до п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції, з 03.12.2015 року.

При цьому, суд зазначає, що підставою для звільнення зі служби в поліції став рапорт позивача про звільнення від 03.12.2015 року.

Як встановлено з пояснень позивача, наданих в ході судового розгляду, зазначений рапорт про звільнення позивач 04.12.2015 року намагався відкликаний, прибувши до канцелярії Головного управління Національної поліції в Харківській області, проте йому відмовлено у прийнятті зазначеного рапорту. Після відмови у прийнятті рапорту про відкликання рапорту про звільнення, позивач направив зазначений рапорт про відкликання попереднього рапорту 04.12.2015 року поштою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7-9).

Судом встановлено, що на час написання рапорту про звільнення позивач хворів та перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГР№354091 (а.с.10). З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що рапорт про звільнення від 03.12.2015р. позивачем написано у хворобливому стані, пов'язане написання такого рапорту з тим, що його, незважаючи на лікарняний, викликали на роботу, де повідомили про те, що йому не буде надана відпустка та інші умови проходження служби. При цьому позивач зазначив, що він працював тривалий час без відпустки у підсиленому режимі та фактично без відпочинку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного наказу, судом встановлено наступне.

Оскажувані правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Згідно п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, дотримання тримісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є обов'язковим як для адміністрації, так і для підлеглого.

Як встановлено в ході судового засідання, ОСОБА_1 рапорт про звільнення за власним бажанням подав 03.12.2015 р., при цьому наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 р. його звільнено зі служби, тобто у день написання рапорту, що фактично суперечить приписам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт.

При цьому вже наступного дня після написання рапорту про звільнення, 04.12.2015 р., позивач звернувся до ГУМВС України в Харківській області з письмовою заявою, в якій просив не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ. Відкликання рапорту про звільнення було мотивоване тим, що позивач має бажання продовжити нести службу. Зазначена заява була отримана відповідачем 08.12.2016р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону "Про Національну поліцію", поліцейські, які мають спеціальні звання молодшого складу поліції, перебувають на службі до досягнення ними 55-річного віку.

Отже, відповідачем не дотримано тримісячного строку на звільнення після подання позивачем рапорту.

Також, як встановлено з наданих пояснень в ході судового засідання свідка ОСОБА_4, командира взводу супроводження РДПС ГУ НПП, який був безпосереднім керівником позивача під час проходженням ним служби у поліції, позивач 02.12.2015р. повідомив його про те, що він захворів та йому відкрито листок непрацездатності з 02.12.2015р. При цьому свідок повідомив, що в період написання позивачем рапорту на звільнення у взводі, де позивач проходив службу, були передумови для психологічного напруження, оскільки взвод працював тривалий час у підсиленому режимі, при цьому відпусток нікому не надавали, подальші перспективи проходження служби були невідомі. Також свідок у поясненнях характеризував позивача позитивно та зазначив, що виходячи з обставин, які склалися під час проходження служби позивача, його хворобливого стану, позивач передчасно прийняв рішення про звільнення, через емоційне перенавантаження.

Згідно листа від 07.12.2015р. №7/448, а також припису від 07.12.2015р. №1, за підписом начальника ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 (а.с.11, 13), які було адресовані позивачу, з повідомленням про необхідність з'явитися для отримання відповідних документів після звільнення його за власним бажанням, датою реєстрації вихідної кореспонденції визначено 07.12.2015р.

З огляду на викладене, а також враховуючи надані в судовому засіданні пояснення позивача та свідка, позивачем фактично отримано трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист, припис в РВК, витяг з наказу про звільнення 07.12.2015р., а не 03.12.2015р., як визначено в розписці про отримання зазначених документів.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуваний наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення трьохмісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, при цьому з матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було досягнуто домовленості про більш короткий строк для звільнення, через наявність бажання у позивача продовжити проходження служби в поліції, що підтверджується матеріалами справи та наданими поясненнями свідка ОСОБА_4

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у адміністративних справах Верховного Суду України від 14.10.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, суд зазначає, що підчас винесення спірного наказу позивач перебував на лікарняному.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог ч. 3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 від 03.12.2015 року №67о/с є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про поновлення його на посаді є обґрунтованими, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги про поновлення позивача на посаді поліцейського роти дорожньо - патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області з 03.12.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.256 КАС України, постанова суду щодо поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 року № 67 о/с.

Поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського роти дорожньо - патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області з 03.12.2015 року.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 з 03.12.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.