Справа № 2а-977/11
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м. Київ К/800/19132/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року

у справі № 2а-977/11

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до Ужгородської міської ради,

третя особа: ОСОБА_7,

про скасування рішення, державного акту на право власності на землю та його державної реєстрації,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Ужгородської міської ради, в якому просили:

- визнати незаконним та скасувати п. 4 рішення 5 сесії 5 скликання (17-ого пленарного засідання) Ужгородської міської ради від 16 квітня 2010 року № 1406 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0572 га ОСОБА_8 - власнику АДРЕСА_1;

- визнати незаконними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2, видані ОСОБА_8, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 08 липня 2010 року в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою за № НОМЕР_3 та скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 08 липня 2010 року в книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_4.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування Державного акта на право власності та право користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 08 липня 2010 року закрито. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивачі звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій зазначають про порушення судами норм матеріального та процесуального права та просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач, третя особа не погоджуються з касаційною скаргою, тому просять відмовити в її задоволенні, рішення судів - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, зокрема, що в АДРЕСА_1, є двоквартирний будинок, квартира № 1 належить позивачам. Квартира № 2 площею 74.34 кв.м. належить, згідно з свідоцтвом про право власності гр. ОСОБА_8

Рішенням Ужгородської міської ради від 16 квітня 2010 року № 1406 вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,0572 га ОСОБА_8 власнику кв. АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Реалізовуючи своє конституційне право гр. ОСОБА_8, подала відповідну заяву до Ужгородської міської ради та уклала з ПП «МАСШТАБ М», яке має відповідну ліцензію, договір № 30/10 від 22 квітня 2010 року на виготовлення технічної документації із землеустрою, що засвідчує право власності на земельну ділянку.

Розробниками технічної документації виконані всі передбачені законодавством процедури та ОСОБА_8 виготовлено акти на право власності на земельну ділянку.

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. спадкоємцем майна, що належало ОСОБА_8, а саме земельної ділянки площею 0,0010 га, що розташована в АДРЕСА_1/2, яке належало їй на підставі рішення Ужгородської міської ради 5 сесії 5 скликання від 16 квітня 2010 року № 1406, є ОСОБА_7

Позивачі, вважаючи, що спірним рішеннями Ужгородської міської ради від 16 квітня 2010 року № 1406 порушено їх право користування належною третій особі земельною ділянкою, звернулась до суду з даним позовом про скасування рішення, державного акту на право власності на землю та його державної реєстрації.

Суди, розглядаючи даний спір, виходили з того, що він є адміністративним.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі тощо.

Прийняте міською радою спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права цивільного, їх суб'єктний склад та норми ст. 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ужгородської міської ради, третя особа: ОСОБА_7, про скасування рішення, державного акту на право власності на землю та його державної реєстрації закрити.

Роз'яснити позивачам, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: