Справа № 823/5433/15
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 березня 2016 р. Справа № 823/5433/15

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: Мельника В.О.

представника відповідачів: Загороднього В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Болеко"

до: старшого державного інспектора Укртрансінспекції у Вінницькій області Заболотного В.І. та головного спеціаліста управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощука Л.В.

про: визнання неправомірними дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Черкаського окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Болеко" (далі - ТОВ "Болеко", позивач) до управління Укртрансінспекції у Вінницькій області про визнання неправомірними дій посадових осіб щодо визначення 23.09.15р. плати за проїзд вантажними автомобілями марки MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки SCHWARZMULLER, модель РА- 3Е, реєстраційний номер НОМЕР_2, та марки MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом марки KRONE, модель АВР 27, реєстраційний номер НОМЕР_4, у загальному розмірі 1487,7 євро.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами управління Укртрансінспекції у Вінницькій області проведено габаритно-ваговий контроль вантажних автомобілів позивача, за результатом якого складено акти про перевищення транспортними засобами нормативно-вагових параметрів.

За наслідком проведеного контролю та складених актів і довідок оформлено розрахунки плати за проїзд за кожний транспортний засіб, якими позивачу нараховано плату у загальному розмірі 1487,7 євро.

З діями щодо визначення плати позивач не погоджується, посилаючись на те, що при проведені перевірки відповідачі не провели фактичне зважування вантажу, а зафіксували перевищення вагових параметрів лише на підставі товарно - транспортних накладних, що не відповідали, на його думку, законодавчо визначеним вимогам їх оформлення.

Окрім того, як вказано у позові, довідки про результати зважування транспортних засобів, що оформлялись під час перевірки не надані водіям, а направлені позивачу рекомендованим листом. Більш того, ці довідки не містять підпису, прізвища та ініціалів оператора вагового комплексу, а також відповідної печатки, як це передбачено додатком до Наказу Міністерства інфраструктури України від 10.12.2003р. № 1007/1207.

Сукупність зазначених обставин, на думку позивача, свідчить, що згадані довідки посадовими особами Укртрансінспекції складені формально, без участі водіїв та за відсутності факту зважування.

Також позивач, посилаючись на нормативно-правові акти, зазначає, що у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, такий ТЗ тимчасово затримується. При цьому, власник транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габоритно-вагові параметри у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший ТЗ або у будь-який інший спосіб. Після приведення габаритно-вагових параметрів у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий транспортний засіб спрямовується для здійснення повторного габаритоно-вагового контролю.

Однак, всупереч наведеного та вимог закону, відповідачами транспортні засоби не затримувались для усунення порушень габаритно-вагових параметрів та не зважувались, що, на думку позивача, є свідченням відсутності факту як здійснення габаритно-вагового контролю так і наявності порушень в цілому.

За таких обставин позивач вважає дії посадових осіб Укртрансінспекції у Вінницькій області щодо визначення плати за проїзд вантажними автомобілями неправомірними, в зв'язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.01.16 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

4.02.16 р. відповідним судовим рішенням замінено неналежного відповідача - Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області на належних старшого інспектора Укртрансінспекції у Вінницькій області Заболотного В.І. та головного спеціаліста управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощука Л.В.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів позов не визнав з підстав наведених в письмових запереченнях та зазначив, що при здійсненні документального габаритно-вагового контролю інспекторами зафіксовано факт перевищення вагових параметрів вантажу, що є порушенням низки нормативно-правових актів та за що передбачено нарахування відповідної плати.

За таких обставин вважає, що нарахований відповідачами розрахунок плати за проїзд вантажними автомобілями є правомірним, а доводи позивача безпідставними.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно наказу управління Укртрансінспекції у Вінницькій області № 56 та на підставі направлення на перевірку №007419 від 21.09.2015 р. старший інспектор Укртрансінспекції у Вінницькій області Заболотний В.І. та головний спеціаліст управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощук Л.В. на автодорозі Житомир - Могилів - Подільський, 63 км 23.09.15 р. проводили рейдові перевірки «вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автотранспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення» щодо транспортних засобів, у тому числі, які належать позивачу, а саме:

- MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки SCHWARZMULLER, модель РА- 3Е, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом марки KRONE, модель АВР 27, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Крім того, 23.09.15р. відповідачами проведено габаритно-ваговий контроль щодо зазначених вантажних автомобілів, за результатами якого складено акти № 003150 та № 003177, довідки про результати здійснення габаритно-вагвого контролю та розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 177 та № 150, якими визначено плату за перевищення вагових параметрів у розмірі по 743,85 євро (у кожному).

Не погоджуючись з діями щодо визначення плати за проїзд, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III).

Згідно із пунктом 11 частини сьомої статті 6 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно частин першої, третьої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Окрім Закону, більш розширено порядок проведення габаритного-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879) та Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі -Порядок 1007/1207).

Так, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок № 879.

Зокрема, у пункті 15 цього Порядку, зазначено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансінспекції, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Сам же габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних догогах загального користування, відповідно до пункту 3 Порядку № 879, здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Габаритно-ваговий контроль, в розумінні підпункту 4 пункту 2 Порядку № 879, - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

При цьому, відповідно до пункту 16 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

В свою чергу, документальний габаритно-ваговий контроль -це визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (підп.5-1 п.2 Порядку №879). При цьому, як видно з наведеного визначення, таке обрахування маси відбувається на підставі поданих перевізником документів.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

Додатково слід зазначити, що відповідно до пункту 20 Порядку №879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансінспекції або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Отже, як видно з аналізу процитованих вище норм, законодавець розмежовує види габаритно-вагового контролю та не зобов'язує проводити і документальний і точний контроль одночасно або здійснювати точний для підтвердження висновків документального.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Порядку 1007/1207, під час здійснення габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансінспекції видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Якщо за результатами габаритно-вагового контролю встановлено, що рух транспортного засобу здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, визначається плата за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням (п. 31-1 Порядку 879).

Як встановлено судом, під час здійснення документального габаритно-вагового контролю інспекторами перевірялись товарно-транспортні накладні № 446 та № 447 від 23.03.15 р., на підставі яких було встановлено перевищення вагового параметру та складено розрахунки плати за проїзд.

Так, з наданої суду копії товарно-транспортної накладної № 446 від 23.09.15 р., відзнятої інспектором з оригіналу під час здійснення перевірки/контролю, видно, що маса брутто (автомобіля НОМЕР_1, причіп НОМЕР_2) складає 56 т 460 кг.

Слід зазначити, що єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлюють Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 (далі - Правила № 30).

Відповідно до пунктів 3, 5 Правил №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансінспекцією і департаментом Державтоінспекції МВС маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Разом з тим, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі -ПДР), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

У цьому випадку, відповідно до пункту 16 Єдиних правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30 березня 1994 р., перевезення великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

За таких обставин та враховуючи, що під час здійснення документального габаритно-вагового контролю (транспортного засобу номер НОМЕР_1, причіп НОМЕР_2) встановлено перевищення нормативно допустимих вагових параметрів вантажу та відсутність відповідного дозволу, суд дійшов висновку про наявність підстав для здійснення розрахунку плати за проїзд та оформлення відповідного документа (розрахунок №177 від 23.09.15р. згідно ТТН №446 від 23.09.15 р.). Відтак і відсутність підстав для визнання протиправними дій старшого інспектора Укртрансінспекції у Вінницькій області Заболотного В.І. щодо проведення відповідного нарахування.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про необхідність проведення під час документального габаритно-вагового контролю зважування та затримки транспортного засобу, оскільки законодавець, як вже зазначалось вище для такого виду контролю цього не встановив.

Додатково, в підтвердження такої позиції, суд зазначає, що відповідно до пункту 22 Порядку № 879, великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 2652 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі виявлення порушення правил проїзду саме на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах. Однак, проведення документального габаритно-вагового контролю не передбачено здійснювати на перелічених у цій нормі зважувальних пунктах.

Стосовно невідповідності довідки «про результати здійснення габаритно-вагового контролю» вимогам чинного законодавства, про що зазначає позивач, то слід вказати на наступне.

Пункт 4 Порядку № 1007/1207, передбачає, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, разом з іншими документами, видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. У такий габаритно-ваговий контроль, як вказувалось вище, входить і документальний, який не проводиться у зважувальних пунктах, у яких, в свою чергу і мають бути відповідальні особи та відповідні печатки.

Посадовою особою Укртрансінспекції, на виконання процитованої норми, складено і підписано довідку, а в зв'язку з тим, що такий контроль не проводився у зважувальному пункті, відтак відсутній підпис оператора вагового комплексу й печатка такого пункту.

Окремо суд вважає а необхідне зазначити, що не вручення довідки водію та відсутності на ній підпису оператора та печатки, не спростовує наявності факту порушення, виявленого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю та зафіксованого у акті.

Твердження представника позивача про те, що ТТН №446 від 23.09.15 не надавалась при здійсненні перевірки, оскільки у акті проведення перевірки є посилання на ТТН № 466, суд не приймає до уваги виходячи з наступних міркувань.

По-перше, згідно пояснень інспектора, наданих в ході розгляду справи по суті, у акті «проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом» від 23.09.15 р., помилково вказано номер товарно-транспортної накладної 466 замість 446.

По друге, суд акцентує увагу на тому, що згідно розрахунку № 177 від 23.09.15 р., підставою для його складання стала саме ТТН № 446.

Оцінюючи доводи позивача щодо невідповідності товарно-транспортних накладних вимогам чинного законодавства та безпідставність їх взяття до уваги інспекторами, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої та абзацу третього частини другої статті 48 Закону №2344-ІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Одночасно пунктом 1 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 р. №207 (далі - Перелік №207), також визначено документи, які слід мати водію перевізника для надання послуг з перевезення вантажу на договірних умовах.

Отже, відповідно до вказаного Переліку під час здійснення вантажних перевезень автомобільними транспортними засобами водій, поряд з іншими документами, необхідними для всіх видів перевезень, у випадку надання послуг з перевезення вантажу на договірних умовах повинен мати оформлену товарно-транспортну накладну.

Слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників визначають Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р. (далі - Правила).

Так, згідно визначення, наведеного у пункті 1 Правил, товарно-транспортна накладна це - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п. п. 11.4. 11.5 Правил).

Як видно з наданої вантажовідправником та належним чином завіреної копії ТТН №446 від 23.09.2015р. вона відповідає, наведеним у НПА вимогам, а саме, підписана відповідними особами відправника, засвідчена його печаткою та підписана водієм, що спростовує доводи позивача про зворотнє.

Окрім того, суд зазначає, що частина перша статті 60 Закону № 2344-ІІІ, передбачає відповідальність автомобільного перевізника, зокрема, за надання послуг з перевезень вантажів саме без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, а не за неналежне їх оформлення.

Таким чином, інспектор перевіряє виключно наявність необхідних документів та не наділений повноваженнями надавати їм оцінку і брати чи не брати до уваги, у випадку неналежного оформлення таких.

Враховуючи наведене та за сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи суд дійшов висновку, що в частині оскарження дій старшого інспектора Укртрансінспекції у Вінницькій області Заболотного В.І. щодо визначення плати за проїзд вантажним автомобілем, позов задоволенню не підлягає.

Що ж стосується позовних вимог в частині визнання неправомірними дій головного спеціаліста управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощука Л.В. щодо визначення 23.09.15р. плати за проїзд вантажним автомобілем марки MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом марки KRONE, модель АВР 27, реєстраційний номер НОМЕР_4 у сумі 743,85 євро, то суд дійшов наступного висновку.

Як зазначалось вище, підставою для проведення оскаржуваного нарахування стали результати проведення документального габаритно-вагового контролю та виявлене за його наслідками перевищення маси вантажу, встановленої чинним законодавством. При цьому, розрахунок плати за проїзд здійснено на підставі товарно-транспортної накладної №447.

З цього приводу слід зазначити, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.01.16 р. по справі №823/5210/15 (набрала законної сили 9.02.16 р.) за позовом ТОВ «Болеко» до управління Укртрансінспекції у Черкаській області про скасування постанов, при досліджені, серед іншого, товарно-транспортної накладної №447 від 23.09.15р., на підставі якої сформовано розрахунок плати №150, встановлено відсутність її (ТТН №447) належного оформлення та недоведеність належними доказами факту перевищення транспортним засобом позивача нормативно-вагових параметрів, за що позивач мав би, за твердженням відповідача, отримати спеціальний дозвіл.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, підстави для здійснення нарахування плати за проїзд згідно ТТН №447 - відсутні.

Окрім того, слід зазначити, що судом не береться до уваги належним чином завірена копія ТТН № 447, що надійшла від вантажовідправника, оскільки надана відповідачем копія (що зроблена, як він вказує, під час перевірки) є нечитаємою, а тому не можливо її ідентифікувати та звірити з наданим суду примірником. Інших доказів на підтвердження перевищення транспортним засобом (марка MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом марки KRONE, модель АВР 27, реєстраційний номер НОМЕР_4) нормативно встановлених вагових парламентів, відповідачем, не надано.

Згідно частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується їхні вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Частиною другою статті 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не використав своє право щодо підтвердження відповідними засобами наявність порушень та не виконав свого обов'язку щодо доведеності викладених у досліджуваній частині оскаржуваних дій обставин.

Таким чином суд дійшов висновку, що дії головного спеціаліста управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощука Л.В. щодо визначення 23.09.15 р. плати за проїзд вантажним автомобілем марки MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом марки KRONE, модель АВР 27, реєстраційний номер НОМЕР_4 у сумі 743,85 євро є неправомірними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї статті 94 передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній справі пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного спеціаліста управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Андрощука Л.В. щодо визначення плати за проїзд вантажним автомобілем марки MAN модель TGA 26.400, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки SCHWARZMULLER, модель РА- 3Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 743,85 євро.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ТОВ "Болеко" (Черкаська область, м. Христинівка, вул. Ювілейна, 20, ІК 38588507) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансінспекції у Вінницькій області (м. Вінниця, Хм.шосе, 23, ІК 38254255).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна