Справа № 640/2150/16-а
Суддя: Діденко С. А.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/2150/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Діденко С.А..,

при секретарі - Коломойцеві М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Київському районі м.Харкова про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила суд визнати дії відповідача по відмову включення до її трудового стажу період праці з 21.02.2002р. по 29.01.2003р. в аптечному кіоску ТОВ «МФФ Гефест-М» та з 29.01.2003р. по 31.03.2011р. в аптечному пункті СПДФО ОСОБА_2 для призначення пенсії за вислугу років, незаконними та скасувати рішення відділу з призначення пенсій УПФ України в Київському районі м.Харкова №17 5від 16.10.2015р.; зобов'язати відповідача зарахувати до її трудового стажу період праці в закладах охорони здоров'я з 21.02.2002р. по 29.01.2003р. в аптечному кіоску ТОВ «МФФГефест-М» та з 29.01.2003р. по 31.03.2011р. в аптечному пункті СПДФО ОСОБА_2; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років в закладах охорони здоров'я з 08.10.2015р. відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої вимоги вона обгрунтувала тим, що вона 08.10.2015р. звернулась із заявою до УПФУ у Київському районі м. Харкова про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «є» ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як на час звернення для призначення пенсії, 08.10.205р. у неї був стаж праці в галузі охорони здоров'я 28 років 11 місяців, а для призначення пенсії, за вказаним вище Законом, необхідно 25років.Згідно до Витягу з Рішення відділу з призначення пенсій УПФУ в Київському районі м. Харкова №175 від 16.10.2015р. їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, посилаючись на те, що в її трудовій книжці за період роботи за контрактом в ТОВ «МФФ Гефест-М» з 21.02.2002р. по 29.01.2003р., директор ОСОБА_2 та з 29.01.2003р. по 31.03.2011р., де вона працювала за трудовим договором №4848 від 29.01.2003р. у СПДФО ОСОБА_2 та маються записи про прийняття її на посаду провізора та не вказаний заклад охорони здоров'я. Таким чином, в рішенні вказано, що укладений контракт та трудовий договір не містить ознак, що вона була прийнята на посаду провізора в аптеку, аптечний кіоск, аптечний магазин, контрольно-аналітичну лабораторію (тобто заклад або установу охорони здоров'я, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до постанови КМУ № 909 від 04.11.1993р.На тій же підставі ПФ у Київському районі м. Харкова їй відмовлено і за період роботи з 29.01.2003р. по 31.03.2011р., де вона працювала за трудовим договором №4848 від 29.01.2003р. у СПДФО ОСОБА_2 також міститься запис, що вона була прийнята на посаду провізора, та не вказано де саме вона працювала в аптеці, аптечному кіоску, аптечному магазині, контрольно-аналітичній лабораторії, тобто в закладі або установі охорони здоров'я. За змістом рішення УПФУ в Київському районі м. Харкова , відповідно до п.2 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від15.07.1997р. № 765, акредитації підлягають усі заклади охорони здоров'я незалежно від форми власності. Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. У випадку, коли назва фармацевтичного закладу (незалежно від його форми власності) не зазначена в трудовій книжці (ліцензії на здійснення підприємницької діяльності) не відповідає Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. №385, акредитаційний сертифікат є обов'язковим документом для визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки відповідно до наданого сертифікату визначається назва фармацевтичного (аптечного) закладу.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.01.1998р. №2 «Про затвердження стандартів державної акредитації закладів охорони здоров'я України» на виконання ст. 16 і 33 Основ законодавства України про охорону здоров'я та постановою КМУ від 15.07.1997р. №765 були затверджені стандарти акредитації фармацевтичних закладів. Але дію цього наказу було зупинено згідно з повідомленням державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 20.09.2001р. А пізніше наказом Міністерства охорони здоров'я України №20 від 20.01.2001р. наказ МОЗ України від 12.01.1998р. №2 - скасовано. В пункті 10 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від 15.07.1997р №765, встановлені лише санкції у формі анулювання або зниження категорії закладу охорони здоров'я за порушення умов надання закладом якісної медико-санітарної допомоги, а також за недостовірне інформування про свою діяльність. Вважає , що фактом здійснення діяльності аптечним закладом є відповідний дозвіл на провадження діяльності - ліцензія, а проведення акредитації аптечних закладів є добровільним, тому що факт отримання ліцензії свідчить про наявність мінімального рівня акредитації.На момент її праці з 21.02.2002р. по 31.03.2011р. не було обов'язковим проведення акредитації аптечних закладів, а в подальшому Законом України, який набрав чинності 14.05.2015р. «Про внесення зміни до ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я» №326-VIII від 09.04.2015р., яким частину п'яту ст.16 вказаного закону доповнено реченням що аптечні заклади «не підлягають обов'язковій акредитації. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах». Рішення Управління ПФУ в Київському районі м. Харкова про відмову в призначенні пенсії за вислугу років вважає незаконним и таким, що не відповідає фактично наданим документам для зарахування вказаних вище періодів до спеціального стажу роботи в закладах охорони здоров'я.

У судовому засіданні позивач свої позивні вимоги підтримав.

Відповідач -представник УПФУ у Київському районі м.Харкова у судовому засіданні позов не визнав та надав заперечення , згідно до яких, ст.. 16 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» №2801-ХІІ від 19.11.1992р. визначено заклади, які забезпечують безпосередньо охорону здоров'я, до яких включено і аптечні установи. Вищезазначеним законом передбачено, що заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Необхідною умовою створення закладів охорони здоров'я є їх державна реєстрація та акредитація, порядок якої визначається актами законодавства України. Відповідно до п.1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від 15.07.1997р. №765, державна акредитація закладу охорони здоров'я -це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. Відповідно до п.2 Порядку акредитації закладу охорони здоров'я, акредитації підлягають усі заклади охорони здоров'я, незалежно від форм власності. Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. 14.05.2015р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до статті 16 основ законодавства України про охорону здоров'я» від 09.04.2015р. №236-VIII, яким частину п'яту ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров'я доповнено реченням такого змісту: «Не підлягають обов'язковій державній акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах». Відповідно до п.1 ч.2 Прикінцевих положень цього закону, даний нормативно-правовий акт вводиться в дію через 30 днів після опублікування, тобто з 13.06.2015р.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі,свідків, вчинивши дослідження матеріалів справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 у графі 10-12, позивач з 21.02.2002р. була прийнята на роботу до ТОВ у «МФФ Гефест-М» на посаду провізора та була звільнена 29.01.2003р. Далі, 29.01.2003р. вона була прийнята на роботу до СПДФО ОСОБА_4 на посаду провізора, де працювала по 31.03.2011р.

08.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до УПФ України в Київському районі з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, відповідно до п «е» ст..53 Закону України Про пенсійне забезпечення» посилаючись на наявність у неї достатнього стажу роботи в органах охорони здоров'я понад 25 років.

Рішення відділу з призначення пенсій УПФУ в Київському районі м. Харкова №175 від 16.10.2015р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я з посиланням на те, що даними трудової книжки не підтверджено час роботи з 21.02.2002р. до 29.01.2003р та з 29.01.2003р. по 31.03.2011р. в установах охорони здоров'я. (а.с.5).

Відповідно до п. «е » ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугою років мають зокрема, працівники охорони здоров'я незалежно від вік за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку , який визначається Кабінетом Міністрів України станом на 1.04.2015 року не менше 25 років, та з 1.04.2015 року до 31.03.2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років до спеціально стажу, що надає право на отримання пенсії за вислугою років зараховується період роботи на посадах провізорів, фармацевтів в аптеках , аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях .

Відповідно до наданої позивачем копії контракту 21.02.2002р. її було прийнято на роботу на провізором до ТОВ у «МФФ Гефест-М». За трудовим договором №4848 від 29.01.2003р., вона була оформлена на роботу у СПДФО ОСОБА_2В без зазначення посади , але з визначенням характеру роботи як роздрібна торгівля медикаментами та лікарськими засобами . (а.с.6-10).

(а.с.14-18).

Місце роботи позивача за контрактом та трудовим договором не визначено.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 вони працювали разом з ОСОБА_7 в аптечному кіоску у період з 2001р. по березень 2011р.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997 року із змінами на 2002 рік було затверджено Порядок державної акредитації закладів охорони здоров'я , відповідно до якого визначена процедура проходження акредитації закладів охорони здоров'я , фармацевтичних (аптечних закладів ) з отриманням акредитаційного сертифікату.

Постановою Кабінету Міністрів України №1216 від 17.12.2012 року про внесення змін постанови Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997 року визначено, Постанови Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997 року протягом 2-х років після набрання чинності цієї постанови акредитація фармацевтичних (аптечних ) закладів здійснюється на добровільних засадах за поданою ними заявою.

Таким чином, порядок обов'язкової акредитації усіх закладів охорони здоров'я, в тому числі і аптечних , зберігався до 2014 року включно.

Даних щодо акредитації аптечних закладів , в яких позивач працював в період з 21.02.2002р. до 29.01.2003р та з 29.01.2003р. по 31.03.2011р. суду не представлено.

Доводи позивача щодо скасування порядку проходження акредитації закладів охорони здоров'я наказами Міністерства охорони здоров'я та наявність у суб'єкта господарювання ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобами,як єдину підставу роботи аптечних закладів у визначений в позові період, суд сприймає критично. Ліцензія на торгівлю лікарськими засобами має інше призначення і не замінює документа на акредитацію закладу охорони здоров'я. Скасування порядку проходження акредитації закладів охорони здоров'я не входить до компетенції міністерства . Сам позивач посилається на постанову КМ України№1216 від 17.12.2012 року , яким внесено зміни до відповідного Порядку .

За таких обставин суд вважає, що рішенням відділу з призначення пенсій УПФУ в Київському районі м. Харкова №175 від 16.10.2015р. ОСОБА_1 було обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років. Позовні вимоги не доведені і в задоволенні позову суд відмовляє .

Керуючись ст. ст. 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ