Справа № 826/16482/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2016 року № 826/16482/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-фінансова група «Прайд»
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельно-фінансова група «Прайд» (надалі - Позивач/ТОВ «ТФГ «Прайд») із позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач/ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.08.2015 р. № та №.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити із підстав, викладених в адміністративному позові, зокрема, зазначив про порушення Відповідачем положень Податкового кодексу України (надалі - ПК України) під час прийняття 04.08.2015 р. податкових повідомлень-рішень № та №, які підлягають скасуванню.

Представник Відповідача подав письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом правомірно, оскільки Позивачем порушені норми ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV (надалі - Закон №996) та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88).

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах докази та заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ТФГ «Прайд» (код ЄДРОПУ 33298041) зареєстроване 12.04.2005 р. Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, з 19.04.2005 р. взяте на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку у ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Разом із тим, у період з 10.07.2012 р. по 16.07.2015 р. на підставі направлення від 10.07.2015 р. №233/26-52-22-02/33298041 та наказу від 10.07.2015 р. №748, виданих ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТФГ «Прайд» по взаємовідносинам із ТОВ «Діас-Агро», ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Волгобалт» за період фінансово-господарської діяльності з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р., за результатами якої складений акт від 20.07.2015 р. №3845/26-52-22-02/33298041 «Про результати документальної позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТФГ «Прайд» (код ЄДРОПУ 33298041) по взаємовідносинам із ТОВ «Діас-Агро» (код ЄДРОПУ 39325101), ПП «Термо Плюс» (код ЄДРОПУ 32833010) та ТОВ «Волгобалт» (код ЄДРОПУ 39331859) за період фінансово-господарської діяльності з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р.» (надалі - Акт перевірки №3845), в якому зафіксовано про виявлення наступних порушень вимог законодавства, зокрема:

ь п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4 та п.201.6 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (надалі - ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 836 156,00 грн., у т.ч.: за жовтень 2014 р. - на суму 308 079,00 грн.; за листопад 2014 р. - на суму 211 715,00 грн.; за грудень 2014 р. - на суму 129 523,00 грн.; за січень 2015 р. - на суму 186 839,00 грн.;

ь пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 584 376,00 грн., у т.ч.: за 2014 р. - на суму 584 376,00 грн.

Згідно із зазначеним, 04.08.2015 р. на підставі Акту перевірки №3845 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

ь за формою «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 730 470,00 грн. (із яких 584 376,00 грн. - за основним платежем та 146 094,00 грн. - за штрафними санкціями);

ь за формою «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: ПДВ на загальну суму 1 254 234,00 грн. (із яких 836 156,00 грн. - за основним платежем та 418 078,00 грн. - за штрафними санкціями).

Проте, вважаючи, що Відповідачем були порушені права та охоронювані законом інтереси ТОВ «ТФГ «Прайд» під час прийняття 04.08.2015 р. податкових повідомлень-рішень, Позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Разом із тим, як вбачається з Акту перевірки №3845, у період з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р. Позивачем були придбані у контрагентів-продавців ТОВ «Діас-Агро», ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Волгобалт» різні товари для автомобілів на підставі укладених із ними тотожних Договорів поставки, згідно із якими Продавці продають, а ТОВ «ТФГ «Прайд» (Покупець) купує автоінструменти, автоаксесуари, автопокришки, автохімія, запчастини для автомобілів за узгодженими партіями, асортиментом, кількістю та за цінами, визначеними у видаткових накладних, які вважаються специфікаціями до цих Договорів, а саме: із ПП «Термо Плюс» - Договір поставки №16/П від 28.07.2014 р.; із ТОВ «Діас-Агро» - Договір поставки №19/П від 20.10.2014 р.; із ТОВ «Волгобалт» - Договір поставки №21/П від 03.11.2014 р.

На підтвердження здійснення вказаних вище господарських операцій ТОВ «ТФГ «Прайд» були надані до перевірки видаткові накладні, підписані сторонами за кожним із зазначених вище Договорів, зокрема: від ПП «Термо Плюс» - на загальну суму 1 523 552,78 грн. (у т.ч. ПДВ - 253 925,46 грн.) за жовтень 2014 р.; від ТОВ «Діас-Агро» - на загальну суму 427 644,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 71 274,00 грн.) за жовтень-листопад 2014 р.; від ТОВ «Волгобалт» на загальну суму 2 126 016,45 грн. (у т.ч. ПДВ - 354 243,97 грн.) за листопад-грудень 2014 р. та січень 2015 р.

Окрім цього, у перевіряємий період Позивачем укладені із ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» також Договори про надання рекламних послуг, в рамках яких ТОВ «ТФГ «Прайд» (Замовник) доручає і оплачує, а ТОВ «Діас-Агро» й ТОВ «Волгобалт» (Рекламісти) приймають на себе зобов'язання організувати рекламну компанію Замовника у формі розміщення аудіороликів у рекламних блоках радіостанцій України у відповідності з умовами даних Договорів та додатків до них, а саме: із ТОВ «Діас-Агро» - Договір №15/У від 26.09.2014 р.; із ТОВ «Волгобалт» - Договір №281114 від 28.11.2014 р.

На підтвердження реальності виконання Рекламістами вимог Договорів про надання рекламних послуг ТОВ «ТФГ «Прайд» були надані податковому органу до перевірки складені та підписані сторонами акти надання послуг за кожним узгодженим Додатком до таких Договорів, загальна вартість рекламних послуг за якими становить: із ТОВ «Діас-Агро» - на суму 404 712,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 67 452,00 грн.) за жовтень-листопад 2014 р.; із ТОВ «Волгобалт» - на суму 535 500,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 89 250,00 грн.) за грудень 2014 р.

У той же час, як вбачається з Акту перевірки №3845, розрахунки за поставлений товар та отримані рекламні послуги здійснювались ТОВ «ТФГ «Прайд» із контрагентами ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» у безготівковій формі, про що свідчать також надані до перевірки платіжні банківські виписки.

Поряд із цим, при проведенні аналізу податкової звітності ТОВ «ТФГ «Прайд» з ПДВ за період з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р. податковим органом було встановлено відображення Позивачем у реєстрах отриманих податкових накладних суму ПДВ у загальному розмірі 836 145,49 грн. та включення її до складу податкового кредиту у відповідний період на підставі отриманих податкових накладних від наступних контрагентів, а саме: від ПП «Термо Плюс» - суму ПДВ у розмірі 253 925,46 грн. у жовтні 2014 р.; від ТОВ «Діас-Агро» - суму ПДВ у розмірі 138 726,00 грн. у жовтні та листопаді 2014 р.; від ТОВ «Волгобалт» - суму ПДВ у розмірі 443 493,97 грн. у листопаді та грудні 2014 р., січні 2015 р.

Крім того, під час перевірки задекларованих Позивачем даних податкового обліку з податку на прибуток Відповідачем встановлено, що ТОВ «ТФГ «Прайд» у декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 р. до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, віднесено вартість придбаних у період з 01.10.2014 р. по 31.12.2014 р. товарів та рекламних послуг за укладеними Договорами поставки та Договорами про надання рекламних послуг із зазначеними вище контрагентами на загальну суму 3 246 533,00 грн., а саме: від ПП «Термо Плюс» - на загальну суму 1 269 627,32 грн.; від ТОВ «Діас-Агро» - на загальну суму 693 630,30 грн.; від ТОВ «Волгобалт» - на загальну суму 2 217 469,81 грн.

Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з р.V цього Кодексу.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

В пп. «б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, згідно із пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що наявність у Позивача виданих йому контрагентами податкових накладних, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, а також доказів сплати ПДВ останнім у складі вартості товару є достатніми підставами для визначення податкового кредиту при реальному проведенні господарських операцій.

У той же час, відповідно до положень п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК України). Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В свою чергу, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положенням п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Згідно із абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених р.II цього Кодексу.

В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У той же час, згідно із п.22.1 ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

При цьому, п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом №996. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також, п.1.1 р.1 Положення №88 передбачено, що дане положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Згідно із п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення №88).

Тобто, будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, як наслідок, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, у той час, як такою умовою для відображення у податковій звітності витрат платника на проведення рекламних та інших передпродажних заходів - є фактичне понесення таких витрат, що підтверджені необхідними документами первинного обліку, у межах реальної господарської діяльності.

Водночас, з огляду на зміст Акту перевірки №3845 судом встановлено, що на підтвердження правомірності формування задекларованих ТОВ «ТФГ «Прайд» показників податкової звітності за період з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р., на які вплинуло понесення останнім витрат на оплату придбаних автотоварів та рекламних послуг за господарськими операціями із ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт», окрім зазначених вище Договорів поставки та Договорів про надання рекламних послуг із відповідними до них Додатками, Позивачем були надані податковому органу до перевірки наступні документи первинного обліку, а саме: видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, документи на підтвердження подальшої реалізації товарів (договори, видаткові та товарно-транспортні накладні).

Також, під час здійснення перевірки Відповідачем було встановлено, що розрахунки за придбані у вказаних вище контрагентів товари та рекламні послуги здійснені ТОВ «ТФГ «Прайд» у повному обсязі у безготівковій формі, про що свідчать надані як до перевірки так і до суду банківські виписки та оборотно-сальдові відомості по рахунку 361.

Разом із тим, як вбачається з Акту перевірки №3845, який слугував підставою донарахування спірних сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ із застосуванням штрафних санкцій, проведеною податковим органом перевіркою достовірності відображених ТОВ «ТФГ «Прайд» показників податкової звітності за період з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р., на формування якої вплинули взаємовідносин із контрагентами ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт», встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 836 156,00 грн., що призвело до заниження суми ПДВ на 836 156,00 грн., яка підлягає сплаті в бюджет, а також встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 3 246 533,00 грн., що безпосередньо призвело до заниження податку на прибуток на 584 376,00 грн. за жовтень-грудень 2014 р.

При цьому, обґрунтовуючи вищевказані висновки, податковий орган в Акті перевірки №3845 та у поданих до суду письмових запереченнях посилається на безпідставність формування ТОВ «ТФГ «Прайд» сум податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за перевіряємий період, оскільки укладені ТОВ «ТФГ «Прайд» із ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» Договори поставки та Договори про надання рекламних послуг є такими, що не пов'язані із веденням платником податку своєї господарської діяльності, укладені без мети настання реальних наслідків, а виписані контрагентами первинні документи на адресу Позивача не можуть бути відображені у складі даних податкового та бухгалтерського обліках.

Водночас, як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 р., з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Поряд із цим, суд також звертає увагу на інформаційний лист Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., зі змісту якого вбачається, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин реальності здійснення спірної господарської операції суди повинні витребувати у платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків. Відповідні дії можуть бути вчинені судом на підставі п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС України.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів. Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Окрему увагу слід звернути на припис інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. стосовно наступного: «судам апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи ч.2 ст.195 КАС України. Згідно з наведеною нормою, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися в суді першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити у своєму рішенні поважні причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції. Наведене стосується також і доказів, які були витребувані судом першої інстанції, але не були надані позивачем або відповідачем».

Згідно із зазначеним, ухвалою від 14.08.2015 р. судом витребовувались від Позивача документи по справі, які мають засвідчувати мету здійснення господарських операцій та зв'язок між фактом придання у ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» товарів та рекламних послуг із господарською діяльністю ТОВ «ТФГ «Прайд».

У той же час, Позивачем були надані документи, які, на його думку, в повному обсязі посвідчують реальність спірних господарських операцій між ТОВ «ТФГ «Прайд» та ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» за перевіряємий період з 01.10.2014 р. по 01.02.2015 р., з огляду на які судом встановлено наступне.

Відповідно до даних із довідки з ЄДРПОУ серії АБ №523245 одним із видів діяльності ТОВ «ТФГ «Прайд» є оптова та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Так, у період з 01.08.2014 р. по 01.02.2015 р. Позивачем були придбані у контрагентів-продавців ТОВ «Діас-Агро», ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Волгобалт» різні товари для автомобілів на підставі укладених із ними тотожних Договорів поставки, згідно із якими Продавці продають, а ТОВ «ТФГ «Прайд» (Покупець) купує автоінструменти, автоаксесуари, автопокришки, автохімія, запчастини для автомобілів.

Поряд із цим, відповідно до умов п.2.2 та п.3.4 укладених Договорів поставки датою постачання вважається дата підписання видаткової накладної Покупцем. Право власності на товар переходить до Покупця в момент підписання Покупцем видаткової накладної.

Водночас, згідно із п.7.1 та п.7.2 Договорів поставки видаткові накладні, за якими поставляється товар за цими Договорами, та інші двосторонні документи до Договорів, що підписані уповноваженими представниками сторін, в т.ч. факсові копії, вважаються невід'ємною їх частиною. Сторони домовились вважати належним чином уповноваженими представниками сторін з питань погодження цін, кількості, асортименту (номенклатури) товару, строків та умов поставки та строків оплати товару осіб, що підписують від імені сторін видаткові накладні або інші двосторонні документи, які є невід'ємною частиною цих Договорів.

Разом із тим, з огляду на наявні в матеріалах справи видаткові накладні до Договорів поставки судом встановлено, що вони, як і вказані Договори, містять всі необхідні відомості про господарську операцію, відповідні відбитки печаток та підписані від імені сторін уповноваженими на це посадовими особами, що також не спростовується податковим органом, а саме, з боку: ТОВ «ТФГ «Прайд» - генеральним директором ОСОБА_2; ПП «Термо Плюс» - директором ОСОБА_3; ТОВ «Діас-Агро» - ОСОБА_4; ТОВ «Волгобалт» - ОСОБА_5

Більше того, право гр. ОСОБА_2 вчиняти юридичні дії від імені ТОВ «ТФГ «Прайд» без довіреності (у т.ч. підписувати договори, акт, видаткові та податкові накладні, інші первинні документи) посвідчується Статутом ТОВ «ТФГ «Прайд», випискою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД №590018, довідкою з ЄДРПОУ серії АБ №52324, наказом ТОВ «ТФГ «Прайд» від 03.07.2012 р. №30-к «Про призначення», наказом ТОВ «ТФГ «Прайд» від 01.07.2015 р. №30 «Про затвердження штатного розпису».

Крім того, згідно із умовами укладених Позивачем із ТОВ «Діас-Агро», ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Волгобалт» Договорів поставки передача товарів здійснюється на умовах DDP (відповідно до правил Інкотермс-2010) за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1.

При цьому, відповідно до п.186.1 ст.186 ПК України місцем постачання товарів є: фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у пп.«б» і «в» цього пункту); місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Так, на підтвердження наявності у Позивача складського приміщення, розташованого за вказаною у Договорах поставки, суду наданий договір суборенди №0107123 від 01.07.2012 р., укладений між ТОВ «Сканер-Центр» (Орендар) та ТОВ «ТФГ «Прайд» (Суборендар), за яким Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1. Передача об'єктів в суборенду оформлюється актом приймання-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору. Водночас, у п.1.3 договору суборенди зазначено, що об'єкти передаються в суборенду для здійснення Суборендарем діяльності, передбаченої Статутом, в т.ч. (але не виключаючи): для розміщення офісу та складу.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт прийому-передачі від 01.07.2012 р., складений та підписаний сторонами до вказаного вище договору суборенди №0107123 від 01.07.2012 р., який свідчить про прийняття ТОВ «ТФГ «Прайд» від ТОВ «Сканер-Центр» в суборенду відповідного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1.

Між тим, як вбачається з Акту перевірки №3845, податковим органом також було встановлено використання ТОВ «ТФГ «Прайд» у своїй господарській діяльності орендованого у ТОВ «Сканер-Центр» на підставі договору №0107123 від 01.07.2012 р. виробничого (офісного, складського) приміщення за вказаною вище адресою у період здійснення спірних господарських операцій.

Разом із тим, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

В той же час, про наявність фізичних, технічних та технологічних можливостей у Позивача свідчать копії договорів перевезення вантажу із ТОВ «Транспортна компанія «САТ», про надання транспортно-експедиторських послуг із ТОВ «Нова пошта», за допомогою яких придбаний ТОВ «ТФГ «Прайд» у Продавців товар за Договорами поставок транспортувався кінцевим споживачам, що посвідчується наданими до суду актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), накладними на вантаж відправника (відправлення, експресс-накладні), товарно-транспортними накладними, в яких, у свою чергу, відображені дані щодо транспортування автотоварів саме зі складу Позивача (м. Київ, вул. Крайня, 1) та банківськими виписками.

Таким чином, під час судового розгляду даної справи судом встановлено, що Позивач має штат працівників (більше 20 осіб), орендує офісні та складські приміщення, транспортні засоби (уклавши ряд договорів з перевізниками) і веде свою діяльність у сфері продажу інструментів, автохімії та автокосметики, що не спростовується Відповідачем, а наявність у наданих як до суду, так і до перевірки Договорах поставки, видаткових та податкових накладних всіх необхідних даних та обов'язкових реквізитів для надання їм юридичної сили підтверджує реальність придбання ТОВ «ТФГ «Прайд» товарів від його Продавців ТОВ «Діас-Агро», ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Волгобалт» на підставі укладених у перевіряємий період Договорів поставки, що надає Позивачу право на формування даних податкового обліку по господарським операціям із вказаними контрагентами.

Окрім цього, відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 р. №270/96-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Закон №270/96-ВР), який визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Водночас, за твердженнями Позивача, саме з метою збільшення обізнаності потенційних покупців щодо професійного інструменту торгової марки «Jonnesway», реалізацією якого займається ТОВ «ТФГ «Прайд», у перевіряємий період останнім були замовлені та придбані у ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» рекламні послуги на підставі укладених тотожних Договорів про надання рекламних послуг, в рамках яких зобов'язаннями ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» є, зокрема: розроблення та узгодження із ТОВ «ТФГ «Прайд» рекламної компанії Замовника (медіа-план); розміщення рекламних матеріалів Замовника, що закріплюється відповідними Додатками до таких Договорів, що є його невід'ємною частиною. Також, Рекламісти зобов'язуються організувати проведення рекламної компанії Замовника шляхом розміщення аудіоролика у рекламних блоках радіостанцій України, на підтвердження чого зобов'язуються надавати Замовнику для підписання звіти щодо наданих послуг у вигляді актів наданих послуг.

Так, за узгодженими між ТОВ «ТФГ «Прайд» із ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» Додатками до Договорів про надання рекламних послуг Замовник доручає Рекламістам здійснити розміщення рекламних матеріалів в ефірі наступних радіостанцій, а саме:

- за Додатком №1 від 30.09.2014 р. та Додатком №2 від 31.10.2014 р. до укладеного із ТОВ «Діас-Агро» Договору №15/У від 26.09.2014 р. - розміщення аудіоролика, тривалістю 25 секунд, в ефірі радіостанції з позивними «Ретро ФМ», у періоди розміщення з 01.10.2014 р. до 31.10.2014 р. та з 01.11.2014 р. до 30.11.2014 р., загальний хронометраж виходів за кожним періодом розміщення становить 5250 секунд;

- за Додатками №1, №2 та №3 від 30.11.2014 р.. до укладеного із ТОВ «Волгобалт» Договору №281114 від 28.11.2014 р. - розміщення аудіоролика, тривалістю 25 секунд, в ефірі радіостанції з позивними «Авторадіо», «Ретро ФМ» та «Європа Плюс», у період розміщення з 01.12.2014 р. до 31.12.2014 р., загальний хронометраж виходів за весь період розміщення по кожній радіостанції становить 5250 секунд.

Водночас, на підтвердження здійснення господарських операцій між ТОВ «ТФГ «Прайд» та ТОВ «Діас-Агро», ТОВ «Волгобалт» Позивачем, окрім вказаних вище Додатків до Договорів про надання рекламних послуг, які містять дані щодо періоду, хронометражу та кількості виходів реклами у ефірах радіостанцій, суду надані акти надання послуг, складені та підписані сторонами за результатами надання Рекламістами рекламних послуг до кожного із узгоджених сторонами Додатків.

Більше того, в матеріалах справи наявний CD-диск із вміщеним на ньому аудіороликом із усною інформацією щодо інструменту торгової марки «Jonnesway» та зазначенням номеру телефону ТОВ «ТФГ «Прайд», що здійснює реалізацію рекламованого товару, тобто містить всі необхідні дані для ідентифікації рекламованих товарів, так і відповідної до них інформації - як реклами.

При цьому, за результатами дослідження наданих ТОВ «ТФГ «Прайд» до перевірки документів первинного обліку (Договори про надання рекламних послуг та Додатки до них, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, банківські виписки), що наявні у матеріалах справи, судом встановлено відображення у них достатньої для цілей оподаткування інформації про зміст отриманих рекламних послуг, а також містять всі обов'язкові реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін, що свідчить про відповідність таких документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Поряд із цим, суд звертає увагу, що податковий орган в Акті перевірки №3845 не спростовує факту, що придбані у надані ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» товари та надані останніми рекламні послуги за спірними господарськими операціями фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту та стимулювання споживчого попиту щодо автотоварів, які реалізуються саме ТОВ «ТФГ «Прайд», шляхом їх популяризації серед кінцевих споживачів, що свідчить про господарський характер цих операцій для Позивача, отже зміст придбаних Позивачем у вказаних Виконавців рекламних послуг відповідає основній господарській діяльності ТОВ «ТФГ «Прайд», як наслідок, суд приходить до висновку, що при формуванні у податковому обліку даних податкового кредиту та витрат за спірними господарськими операціями з придбання рекламних послуг Позивачем було дотримано законодавчо встановлені вимоги щодо документальної підтвердженості цих операцій та їх спрямування на отримання позитивного економічного ефекту у результаті своєї господарської діяльності.

Крім того, суд зазначає, що оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт надання послуг входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 р. у справі №К-12509/08.

В свою чергу, суд акцентує увагу, що у відповідності до правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена у його листі №742/11/13-11 від 02.06.2011р., податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Крім того, суд також звертає увагу, що оцінка господарських операцій судом під час розгляду справ, що виникають з податкових відносин, змісту господарських операцій може здійснюватися і окремо від застосування положень про цивільні правочини чи господарські зобов'язання.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Отже, якщо цивільні правочини є сферою приватного права й можуть розглядатися лише з урахуванням норм Цивільного та Господарського кодексів, то господарські зобов'язання підприємства повинні оцінюватися, передусім, з огляду на норми податкового законодавства. При цьому дотримання норм цивільного чи господарського права не означає автоматично реальності вчинення господарської операції. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом встановлено, що за результатами перевірки Позивача були виявлені порушення податкового законодавства, на підставі чого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. При цьому, суд звертає увагу, що наслідки порушення податкового законодавства можуть (і повинні) застосовуватися незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності.

Крім того, суд вважає доцільним зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його контрагентами доречним є застосування доктрини «ділова мета».

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Положення ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, в якій зазначено про те, що задовольняючи позов, суди виходили тільки з наявності у позивача податкових накладних продавців, проте, не взяли до уваги того, що позивач протягом тривалого часу набував через посередників сировину у осіб, які систематично не сплачували податки, діяльність яких мала ознаки фіктивного підприємства, за юридичною адресою не знаходилися, не звітували про свою діяльність або подавали податкові декларації про відсутність такої, зареєстровані власники та посадові особи яких не визнають своєї причетності до їхньої діяльності, а також, що позивач, продавці та їхні постачальники працювали в одному сегменті ринку, у якому існують налагоджені стабільні зв'язки й часники якого обізнані стосовно один одного.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Водночас, з огляду на наявні в матеріалах справи документи судом встановлено наявність у ТОВ «ТФГ «Прайд» розумної економічної причини для здійснення спірних господарських операцій, оскільки придбані у ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» товари, щодо яких останніми також надавались рекламні послуги, реалізовано Позивачем своїм кінцевим споживачам за ціною, вищою ніж ціна, за яку ТОВ «ТФГ «Прайд» придбало відповідний товар у вказаних Продавців, про що свідчить надані укладені договори із кінцевими покупцями, зокрема: ТОВ «Проміструм», ТОВ «Київ-Скан», ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «ВіДі Край Моторз», ПрАТ «Нова Лінія», ТОВ «Епіцентр К» та багатьма іншими споживачами, щодо підтвердження виконання яких в матеріалах справи містяться видаткові накладні, довіреності на отримання товарів від Позивача, банківські виписки, які відображають збільшення обсягів від реалізації Позивачем поставлених та рекламованих контрагентами товарів за спірними господарськими операціями.

Наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товарів мали реальний характер, відповідні факти оформлені документально та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними Договорами поставки та Договорами про надання рекламних послуг за перевіряємий період, підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності матеріально-технічних ресурсів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

Між тим, в Акті перевірки №3845 та у письмових запереченнях зафіксовано, що висновок податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій ТОВ «ТФГ «Прайд» із ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» зроблений лише на підставі отриманої Відповідачем податкової інформації (із АІС «Податковий блок», від Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області стосовно вказаних контрагентів, зокрема: від 09.02.2014 р. №21/11-23-22-04/39331859 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Волгобалт» () по взаємовідносинам із контрагентами за жовтень-грудень 2014 р.; від 04.02.2015 р. №26/11-23-22-02/39325101 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Діас-Агро» () по взаємовідносинам із контрагентами за жовтень-грудень 2014 р.; лист від 17.01.2015 р. №346/7/11/23-22-03 щодо реєстрації в ЄДР кримінального провадження №0000164 за ознакою кримінального правопорушення невстановленими особами фіктивного підприємництва, серед яких є ТОВ «Діас-Агро»; постанова старшого слідчого УФР ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.06.2015 р.), у якій зазначено відсутність у підприємств виробничих потужностей, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності, непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності засновників та директорів контрагентів, наявність реєстрації в ЄДР кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень невстановленими особами фіктивного підприємництва, серед яких є ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро».

Таким чином, за результатами проведеного Відповідачем аналізу звітності ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» та отриманої податкової інформації щодо їх перевірок податковим органом було встановлено маніпулювання контрагентами звітністю, формування ними штучного податкового кредиту на користь третіх осіб та, в подальшому, формування податкових зобов'язань для покупців по ланцюгу від ТОВ «Петбар», ТОВ «Лайт Флеш», ТОВ «Перший Дистриб'ютор», відповідно, свідчить про відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій, оскільки фактично ТОВ «ТФГ «Прайд» не замовлялись та не купувались у ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» товари та рекламні послуги з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності, а лише отримувались податкові накладні з метою «штучного» формування податкового кредиту та витрат, рух активів за спірними господарськими операціями задекларований лише на папері, а тому у Позивача відсутні підстави для формування даних податкового обліку за спірними господарськими операціями.

Проте, суд звертає увагу, що листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11 також визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд також наголошує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 р. по справі № 2а-6067/11/1470.

Слід також зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податку.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 р., заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 р., заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, суд зазначає, що висновки Відповідача щодо неправомірного віднесення ТОВ «ТФГ «Прайд» до складу показників податкової звітності понесених останнім витрат за рахунок оплати отриманих від ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» товарів та рекламних послуг у рамках спірних господарських правовідносин, які сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин вказаних контрагентів з іншими суб'єктами господарської діяльності (ТОВ «Петбар», ТОВ «Лайт Флеш», ТОВ «Перший Дистриб'ютор»), не є належними доказами порушення Позивачем податкового законодавства.

Згідно із цим, суд критично ставиться до посилань Відповідача на одну лише отриману податкову інформацію щодо перевірок контрагентів Позивача ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» та податкового законодавства, які досліджувались по ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг) його контрагентами, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому Позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Отже, за вказаними вище та відображеними в Акті перевірки №3845 порушеннями, допущеними начебто Позивачем при взаємовідносинах із контрагентами ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт», податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що Позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання Позивачем податкової вигоди. При цьому, податковим органом також не надано суду будь-яких обвинувальних вироків та судових рішень, що набрали законної сили, які б встановлювали відповідні юридичні факти.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування Позивачем даних податкового обліку, висновки, викладені в Акті перевірки №3845 не ґрунтуються на дослідженні Договорів поставки та Договорів про надання рекламних послуг, укладених між Позивачем та його ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт».

В свою чергу, надані Позивачем суду докази не дають підстав для висновку, що вчинені ТОВ «ТФГ «Прайд» із ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» господарські операції з надання рекламних послуг та постачання товарів є сумнівними, не відповідають дійсному економічному змісту, і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Разом із тим, слід ураховувати вимоги ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно із якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення Позивачем до податкового кредиту сум ПДВ та понесених витрат до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, контрагенти ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що не спростовано Відповідачем в порядку передбаченому ч.2 ст.71 КАС України, що ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт» не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст.9 Закону №996, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість, а також включені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Крім того, Відповідач, вказуючи в Акті перевірки №3845 на відсутність реальності здійснення господарської операції за зазначеними вище Договорами поставки та Договорами про надання рекламних послуг, не обґрунтовує, у чому саме полягає дефектність документів, наданих Позивачем, як і не заперечує Відповідач і правомірність видачі та правильність оформлення податкових накладних від ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт», на підставі яких Позивачем було сформовано податковий кредит за рахунок ПДВ, та які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, при реальному проведенні господарських операцій.

Оцінивши наведені докази за правилами ст.86 КАС України, враховуючи існуючу в податковому праві презумпцію реальності господарської операції та достовірності поданих платником первинних документів (доки вказані факти не спростовано податковим органом в установленому порядку), керуючись наведеними правилами оподаткування при оцінці господарських операцій між Позивачем та ПП «Термо Плюс», ТОВ «Діас-Агро» та ТОВ «Волгобалт», суд дійшов висновку про реальність виконання цих операцій та їх відображення у податковому обліку ТОВ «ТФГ «Прайд» відповідно до їх дійсного економічного змісту на підставі належних документів первинного обліку, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для нарахування податковим органом сум грошових зобов'язань та штрафних санкцій, відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.08.2015 р. № та № підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача у справі, керуючись положеннями ст.94 КАС України, присуджує на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 974,40 грн. (платіжні доручення №562 та №563 від 10.08.2015 р.) за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-фінансова група «Прайд» до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2015 р. №, прийняте Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2015 р. №, прийняте Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-фінансова група «Прайд» (, адреса: 02217, м. Київ, вул. Крайня, 1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 970 (дев'ятсот сімдесят) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя І.М. Погрібніченко