Справа № 821/2534/15-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/2534/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Турецької І.О.
Стас Л.В.
за участю: секретаряРазінкіної Л.В.
представника апелянта - Шевченка І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Херсонській комбінат хлібопродуктів» та Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року по адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонській комбінат хлібопродуктів» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення -,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Херсонській комбінат хлібопродуктів» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 16 березня 2015 року, яким Товариству визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 25 420,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом не з'ясовано фактичних обставин справи, не зроблено аналізу первинної документації, а висновок про завищення податкового кредиту з ПДВ є безпідставним, оскільки господарські операції з контрагентом ТОВ «Укрстройагропроект» підтверджені належними первинними документами.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року позов задоволений частково. Суд скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання по ПДВ за штрафними санкціями у сумі 4 236,75 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційних скаргах ПАТ «Херсонській комбінат хлібопродуктів» та ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову. При цьому Товариство просило скасувати постанову суду в частині відмови у задоволенні позову, а ДПІ - в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем за результатами виїзної позапланової перевірки ПАТ «Херсонській комбінат хлібопродуктів» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти декларування ПДВ по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Укрстройагропроект» за жовтень 2014 року, подальшого використання, реалізації придбаних послуг та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності, результати якої оформлено актом від 24 лютого 2015 року №35/21-03-22-04/00952367.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог п пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.6 ст. 201 ПК України, внаслідок чого завищено податковий кредит по ПДВ на суму 16 946,67 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість у жовтні 2014 року.

Суть порушень, за висновком податкового органу, полягала у відсутності факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укрстройагропроект».

За наслідками перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16 березня 2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 25 420,50 грн., в тому числі за основним платежем -16 947,00 грн. та за штрафними санкціями - 8 473,50 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами не підтверджено факт реальності проведених господарських операцій щодо придбання позивачем послуг у ТОВ «Укрстройагропроект», отже збільшення позивачеві грошових зобов'язань з податку на додану вартість та застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 25% від грошового зобов'язання є обґрунтованим. Водночас суд зазначив, що нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% від грошового зобов'язання є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повторного протягом 1095 днів визначення податковим органом податкового зобов'язання.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним, з огляду на наступне.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Водночас, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

З метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій. Оскільки, навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та ТОВ «Укрстройагропроект» 01.09.2014 року був укладений договір № 340 про надання послуг по сертифікації вантажу, предметом якого є забезпечення проведення карантинного обстеження вантажу замовника, видача карантинних сертифікатів та ветеринарних свідоцтв (ф-2) тощо на підставі заявки Замовника за ціною, визначеною додатками до цього договору на підставі виставлених рахунків-фактур.

При цьому, пунктом 3.1 названого договору встановлено, що у ставку тарифу включається вартість послуг виконавця, витрати, необхідні для оформлення сертифікації та проведення первинного огляду, дослідження вантажу, видача ветеринарних свідоцтв (ф-2) та реєстрації її у службі ПГВСКН, отримання сертифікатів виконавцем та передачу їх замовнику. Такі витрати повинні бути підтверджені первинними документами залученої організації.

На виконання умов даного договору у жовтні 2014 року ТОВ «Укрстройагропроект» були надані позивачу послуги щодо оформлення ветеринарних свідоцтв та карантинних сертифікатів, про що оформлено акти надання послуг на загальну суму 101 680 грн., у т.ч. ПДВ 16 946,67 грн., а також податкові накладні.

Оплата вказаних послуг проводилась у безготівковій формі згідно переліку платіжних доручень, що містяться у матеріалах справи.

При оцінці правильності врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату отриманих від контрагента послуг, суд першої інстанції правомірно здійснив ретельне дослідження первинних документів, складених на реалізацію спірного договору, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту через відсутність заявок, відповідно до яких позивач мав замовляти обумовлені в договорі послуги, тобто визначати види та обсяг виконуваних послуг, як це визначено п. 3.1 договору, ветеринарних свідоцтв та карантинних сертифікатів.

При цьому доводи апелянта, що карантині сертифікати та ветеринарні свідоцтва не відносяться до первинних бухгалтерських документів та не підтверджують показники відображені у податковій звітності позивача, а є кінцевим результатом виконання зобов'язань між контрагентами за договором, як вірно зазначив суд першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалося вище, договором №340 від 01.09.2014 року передбачено, що кінцевим результатом надання послуги є належним чином оформлені первинні документи залученої організації, у тому числі, безпосередньо карантинні сертифікати та ветеринарні свідоцтва, передані замовнику.

Водночас, згідно абз. 1 п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані до матеріалів справи позивачем копії ветеринарних свідоцтв та карантинних сертифікатів не можуть бути предметом оцінки під час розгляду справи, оскільки вони не були дослідженими під час проведення перевірки і відповідно до ст. 44 ПК України вважаються відсутніми.

Крім цього, частинами 2, 3статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга цієї статті).

Надаючи правову оцінку іншим наявним у справі доказам, колегія суддів звертає увагу також на ту обставину, що акти надання послуг не відповідають вимогам вищенаведеної правової норми, оскільки, як вірно зазначено в акті перевірки, ці акти затверджені та підписані від імені ТОВ «Укрстройагропроект» директором ОСОБА_6, в той час, як згідно даних інформаційно-аналітичної системи "Податковий Блок" керівником цього Товариства є ОСОБА_7

Суд першої інстанції правильно відзначив, що сама по собі наявність первинних документів (видаткових та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, який, встановивши безтоварність операцій між позивачем та його контрагентом, не знайшов підстав вважати правомірним формування позивачем податкового кредиту.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно не підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги ДПІ у м. Херсоні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ознаки повторності виникають в тому випадку, коли визначення податковим органом податкового зобов'язання або зменшення бюджетного відшкодування відбувається після того, як протягом останніх 1095 днів контролюючим органом вже було вчинено дії по зменшенню бюджетного відшкодування або визначенню податкового зобов'язання відносно одного і того самого платника податків.

ДПІ у своїй апеляційній скарзі посилається на податкове повідомлення-рішення від 21.01.2015 року №, як на попереднє порушення з боку позивача.

Проте постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року по справі №821/1804/15, яка набрала законної сили 30.12.2015 року, вказане податкове повідомлення-рішення частково скасовано, а в іншій частині досягнуто податкового компромісу.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини.

В свою чергу, як вірно зазначено судом першої інстанції, податковим органом не надано до суду жодного доказу, зокрема узгодженого податкового повідомлення рішення про визначення позивачу суми податкового зобов'язання протягом 1095 днів для підтвердження наявності факту повторності за оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, а тому суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 50% від податкового зобов'язання, отже суд першої інстанції правомірно скасував спірне податкове повідомлення - рішення в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 25% від грошового зобов'язання, що складає 4236,75 грн..

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав лише для часткового задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Херсонській комбінат хлібопродуктів» та Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року по адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонській комбінат хлібопродуктів» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030001, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923, банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) - 828011, рахунок отримувача - 1008, код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач: /підпис/І.П. Косцова
Судді: /підпис/І.О.Турецька
/підпис/Л.В. Стас