Справа № 813/6309/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року справа № 813/6309/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання - Єдинак Г.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у м.Львові про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби МВС у м.Львові та, після збільшення позовних вимог, та просить:

1. визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові;

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львова з 30.10.2015 року;

3. Зобов»язати Управління патрульної служби МВС у м.Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його перебування у вимушеному прогулі у розмірі 26706 грн.41 коп.;

4. допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він звільнений через не проходження випробування в період іспитового строку, однак службове розслідування не проводилось, порушення службової дисципліни він не вчиняв. Рапорт на звільнення ним написаний під примусом ОСОБА_4 через обставини, які виникли напередодні в розважальному закладі «Метро». ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою, сказав, що як не напише рапорт на звільнення буде звільнений обов»язково за порушення дисципліни та ще й заплатить близько 200 тис грн., які держава витратила на навчання. Відповідачем не дотримано п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України щодо попередження про звільнення не пізніш як за три місяці до дня звільнення. Вважає наказ про звільнення протиправним та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задоволити.

Відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначив, що так як позивач подав рапорт на звільнення та не вчиняв порушення службової дисципліни, службове розслідування не проводилось. У рапорті позивач вказав дату звільнення, тому порушення п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не було. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Наказом №25 о/с від 29.10.2015 року «По особовому складу» звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( у зв»язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові з 29 жовтня 2015 року.

Підставою для наказу став рапорт ОСОБА_1 від 29.10.2015 року, у якому просить звільнити його з органів внутрішніх справ у зв»язку з тим, що знайшов більш оплачувану роботу з 29 жовтня 2015 року.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Особливості проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року (надалі - Положення).

Так, пунктом 3 цього Положення передбачено, що на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров'я виконувати покладені на них обов'язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 17 Закону України "Про міліцію".

Згідно з пунктом 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та відповідальність за їх не виконання передбачені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

Підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби в запас передбачені пунктом 63 Положення, серед яких і у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що визначальним фактором звільнення з підстав непроходження випробування в період іспитового строку є обставини, які в своїй сукупності дають можливість стверджувати про суттєві порушення службової дисципліни з боку працівника органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ саме на підставі підпункту "і" пункту 63 Положення.

Так як, позивачем не порушувалась службова дисципліна, службове розслідування не призначалось та не проводилось, суд зазначає, що підстав для звільнення позивача за п.п ."і" пункту 63 Положення у відповідача не було.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з того, що згідно підпункту "ж" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Суд переконаний, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, зокрема, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів та іншого.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Як встановлено судом, 29.10.2015р. позивач подав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 29.10.2015р. у зв»язку з тим, що знайшов більш оплачувану роботу. Ця дата погоджена з керівництвом, тим самим сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Таким чином, видача відповідачем наказу про звільнення позивача зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку є правомірною, оскільки таке прохання міститься у рапорті позивача про звільнення.

Наведена правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 24.06.2014р. у справі №21-241а14 та від 14.10.2014р. у справі №21-299а14, яка згідно абзацу 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов'язковому врахуванню судом.

Судом встановлено, що у рапорті від 29.10.2015р. позивач виклав своє бажання звільнитись та зазначив причини, які на його думку перешкоджають подальшому проходженню служби в органах внутрішніх справ, а саме тим, що знайшов більш оплачувану роботу.

Суд переконаний, що відповідач позбавлений можливості визнати вказані причини не поважними та відмовити у звільненні, зобов'язавши позивача продовжувати службу проти його волі, оскільки це є порушенням частини 1 статті 43 Конституції України - права позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

З метою з'ясування тверджень позивача про його примушування керівництвом написати рапорт про звільнення, судом допитано в судовому засіданні співробітників позивача, які були присутні при написанні рапорту про звільнення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, пояснили, що напередодні звільнення вони відпочивали у розважальному закладі «Метро», де приблизно о 02 год ночі виник конфлікт між охороною закладу та ними. Зранку їх викликали до начальника ОСОБА_4, який кричав на них, виражався нецензурними словами та погрожував звільненням та сплатою близько 200 тис грн., які було витрачено на їх навчання. Під тиском вони були змушені написати рапорти про звільнення за власним бажанням, які вони писали під диктовку ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що зранку 29.10.2015 року прийшов в кабінет до начальника ОСОБА_4, де був позивач та інші особи. Так як, в кабінеті було багато працівників, свідок знаходився при вході, тому не чув, що саме говорив ОСОБА_4 , а про події що відбулись вночі він ще не знав. Потім, начальник сказав свідку продиктувати позивачу, та ще чотирьом працівникам, як правильно написати рапорт на звільнення. Позивач та інші вийшли в інший кабінет, свідок взяв в відділі кадрів зразок рапорту та роздав присутнім. На запитання суду чи здійснювався тиск на позивача щодо написання рапорту на звільнення свідок пояснив, що жодного тиску не було, начальник розмовляв спокійно, не кричав.

Судом досліджено в судовому засіданні інформацію, що міститься на компакт диску, щодо інтерв»ю керівника управління патрульної служби у м.Львові ОСОБА_4

Проаналізувавши зазначені свідчення та докази суд приходить до висновку, що здійснення психологічного тиску на позивача при написанні рапорту про звільнення не підтверджено у судовому засіданні, позивач до правоохоронних органів про вчинення відносно нього психологічного тиску при написанні рапорту не звертався.

З приводу не зазначення у трудовій книжці позивача статей нормативно-правових актів, які передбачають причину звільнення, суд зазначає, що за змістом пункту 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників існує особливий порядок ведення трудових книжок осіб, на яких не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування. Такий особливий порядок, зокрема, передбачений в пункті 6.6 Інструкції з організації кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС №1276 від 30.12.2005, відповідно до якого запис про службу в органах внутрішніх справ здійснюється в трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів, посад та підстав звільнення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що причини звільнення позивача у оскаржуваному наказі сформульовані неправильно. Так як, у Закону України «Про міліцію» та Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не врегульовано питання зміни неправильного формулювання причин звільнення, суд на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України, а саме статті 235.

Відповідно до частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, в даному випадку суд вважає протиправним наказ №25 о/с від 29.10.2015 року лише в частині формулювання підстави звільнення, а інші позовні вимоги не можуть бути задоволені.

За таких обставин, враховуючи вимоги статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що для захисту порушених прав позивача слід визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові та змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( у зв»язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на п. 63 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

Щодо судових витрат, то такі відповідно до норм ст..94 КАС України не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м.Львові.

Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( у зв»язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на п. 63 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 21.03.2016 року.