Справа № 817/2806/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2806/15

14 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник Юхименко Т.В.

відповідача2: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області
провизнання дії протиправними та зобов'язання вчинення певних дій, стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог) про визнання дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС України в Рівненській області щодо неприйняття рішення про повернення надміру сплачених сум у встановлені Порядком №1674 терміни та неподання висновку про повернення надмірно сплачених сум протиправними; та зобов'язання Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС України в Рівненській області прийняти рішення про повернення надміру сплачених сум в розмірі 441736,76 грн. у встановлені Порядком №1674 терміни та передати до органу Державного казначейства України висновок, згідно з яким орган Державного казначейства здійснить повернення надміру сплачених сум в розмірі 441736,76 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця він звернувся до податкового органу з заявою про повернення невідшкодованої суми податку на додану вартість. Як вказав позивач, у відповідь на звернення відповідач 1 повідомив, що сума податку на додану вартість у розмірі 441736,76 грн., яку було задекларовано та підтверджено в рахунок майбутніх платежів, рахується в переплаті по особовому рахунку платника при цьому покликаючись до норм статті 200 ПК України, згідно яких від'ємне значення об'єкта оподаткування може бути задекларовано як враховане у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні періоди, так і бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок, та/або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів, чим, на думку позивача, фактично підтвердив законність вимог позивача щодо перерахування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, однак самих дій щодо направлення висновку про відшкодування податку на додану вартість до ГУ ДКСУ у Рівненській області не вчинив. Оскільки, як повідомив позивач, на час припинення його підприємницької діяльності заборгованість перед бюджетами була відсутня, позивач переконаний, що сума невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість не була перерахована податковим органом в його розпорядження протиправно, з приводу чого позивач звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав та просили суд позов задовольнити.

Відповідач 1 - Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області подав суду письмові заперечення на адміністративний позов, у яких з позовними вимогами на погоджується та вважає їх незаконними та необгрунтованими. Як зазначив відповідач 1 дійсно, згідно інтегрованої картки платника податку на додану вартість за позивачем рахувалася переплата по особовому рахунку платника податку на додану вартість у сумі 441736,47 грн., проте яка задекларована платником в рахунок майбутніх платежів у податкових деклараціях 2008-2010 років та підтверджена перевірками податкового органу. Спираючись на положення Закону України «Про податок на додану вартість», що був чинним на момент декларування вказаної суми податку на додану вартість, а також статтю 200 ПК України, що регулює вказані відносини з моменту набрання чинності, згідно яких платник податку самостійно приймає рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів, а відповідна сума податку не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів, відповідач 1 переконаний у відсутності у позивача права на отримання бюджетного відшкодування вказаної суми податку на додану вартість. При цьому, як вказав відповідач 1, враховуючи те, що за правилами отримання бюджетного відшкодування, визначеними як Законом №168/97-ВР так і ПК України, для отримання відповідного відшкодування податку на додану вартість із бюджету платник у встановленому порядку подає до контролюючого органу податкову декларацію з відображенням суми бюджетного відшкодування, а також заяву про отримання сум бюджетного відшкодування, що наразі не вчинено позивачем, у податкового органу відсутні підстави для подання відповідного висновку до органу державного казначейства, Крім того, як зазначив відповідач 1, зважаючи на те, що право на повернення сум бюджетного відшкодування надано у встановлений спосіб лише платникам податку на додану вартість, та враховуючи припинення підприємницької діяльності позивача та анулювання у зв'язку з цим свідоцтва платника податку на додану вартість з 15.01.2015 року, відповідач 1 переконаний, що повернення при цьому суми податку на додану вартість, яка була задекларована платником у рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів та яка залишилася не погашеною податковими зобов'язаннями, що нараховані платником при анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість, нормами податкового законодавства не передбачено. З таких підстав вважає позовні вимоги необгрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У ході судового розгляду представник відповідача 1 проти позову заперечував із вищезазначених підстав та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області в судове засідання явку представника не забезпечив, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Письмових заперечень на адміністративний позов не подавав.

Оскільки судом явка представника відповідача 2 обов'язковою не визнавалась, суд вважав за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності представника відповідача 2.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради 22.11.1996 року (номер запису 0007021); перебував на податковому обліку в ДПІ у м. Рівне з 17.12.1996 року за №4963; з 18.06.2006 року був зареєстрований платником податку на додану вартість (свідоцтво НОМЕР_2).

16.09.2014 року позивач звернувся до відповідача 1 про проведення звірки по особовому рахунку платника податку на додану вартість (вих. №2 від 16.09.2014 року). Актом від 25.09.2014 року №3208-20 зафіксовано сальдо на 16.09.2014 року по особовому рахунку платника у сумі 558893,54 грн.

15.01.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №8007021 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, НОМЕР_1, про що позивачу надіслано повідомлення за вих. №б/н від 15.01.2015 року.

У зв'язку з проведенням державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивач звернувся 23.02.2015 року до відповідача 1 із заявою про повернення наявного станом на 16.09.2014 року позитивного сальдо розрахунків із бюджетом у розмірі 558893,54 грн. на розрахунковий рахунок.

19.03.2015 року листом за вих. №6355/17-16-20-12 відповідач 1 повідомив, що згідно інтегрованої картки платника податку на додану вартість (14010100) станом на 23.02.2015 року рахується від'ємне значення суми в розмірі 557839,23 грн., що було задекларовано по поданих деклараціях, а саме на рахунок платника в установі банку - 116102,60 грн., в рахунок погашення майбутніх платежів по податку на додану вартість - 441736,63 грн. та зайво сплачена сума в розмірі - 1054,31 грн. При цьому зазначено, що податок на додану вартість в сумі 441736,76 грн., який було задекларовано та підтверджено в рахунок майбутніх платежів рахується в переплаті по особовому рахунку платника.

01.07.2015 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про зняття з обліку платника податків, у якій на підставі пунктів 1 та 2 розділу II «Порядку проведення заліку надміру сплачених грошових зобов'язань або суми невідшкодованих податків платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2010 року №1674 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2011 року за №117/18855, просив розпочати процедуру розгляду і проведення заліку шляхом повернення платнику податків надміру сплачених грошових зобов'язань та суми невідшкодованих податків платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством. Керуючись розділом III зазначеного Порядку №1674 просив виготовити довідку про суми надміру сплачених грошових зобов'язань, визначених за даними особового рахунку та прийняти рішення про повернення надміру сплачених сум у встановлені Порядком №1674 терміни та передати до органу Державного казначейства України висновки, згідно з якими орган Державного казначейства України здійснює перерахування та/або повернення надміру сплачених сум.

У відповідь відповідач 1 листом за вих. №16380/17-16-17-05-13 від 30.07.2015 року підтвердив від'ємне значення з податку на додану вартість станом на 30.07.2015 року у сумі 449790,78 грн., з яких 441736,47 грн. було задекларовано по поданих деклараціях платника в рахунок погашення майбутніх платежів по податку на додану вартість, та повідомив, що повернення суми ПДВ, яка задекларована платником податку в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів та яка залишається непогашеною податковими зобов'язаннями, що нараховані ним при анулюванні реєстрації платника ПДВ, нормами ПК України не передбачено.

Оскільки рішення про повернення невідшкодованих сум податку на додану вартість відповідач 1 не прийняв та відповідний висновок до органу державного казначейства не передав, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.4 ст.200 ПК України у редакції на момент державної реєстрації припинення статусу фізичної особи-підприємця позивача).

З дослідженої картки особового рахунку по податку на додану вартість позивача встановлено, що станом на 31.12.2014 року так само як і на 31.01.2015 року обліковується переплата в сумі 558893,54 грн., з яких за поясненнями відповідача 441736,47 грн. задекларовано в рахунок погашення майбутніх платежів по податку на додану вартість, про що не заперечував позивач у ході судового розгляду.

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.97.1 ст.97 ПК України під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

За змістом п.97.5 ст.97 ПК України у разі якщо платник податків, що ліквідується, має суми надміру сплачених грошових зобов'язань або суми невідшкодованих податків з відповідного бюджету, такі суми підлягають заліку в рахунок його грошових зобов'язань або податкового боргу перед таким бюджетом.

При цьому відповідно до п.97.6 ст.97 ПК України у разі якщо суми надміру сплачених грошових зобов'язань або суми невідшкодованих податків з відповідного бюджету перевищують суми грошових зобов'язань або податкового боргу перед таким бюджетом, суми перевищення використовуються для погашення грошових зобов'язань або податкового боргу перед іншими бюджетами, а за відсутності таких зобов'язань (боргу) перераховуються у розпорядження такого платника податків. Порядок проведення заліків, визначених у цьому пункті, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання зазначеної норми ПК України підготовлено «Порядок проведення заліку надміру сплачених грошових зобов'язань або суми невідшкодованих податків платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2010 року №1674 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 25.01.2011 року за №117/18855 (далі - Порядок №1674)

Відповідно до п.5 розділу І Порядку №1674 підставою для вжиття заходів щодо процедури заліку, серед іншого зокрема є: внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, її відокремлених підрозділів або внесення запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення підприємницької діяльності.

Враховуючи положення ч.6 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (що застосовується у редакції на момент державної реєстрації припинення позивача - 15.01.2015 року), відповідно до якої державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням здійснюється державним реєстратором не пізніше наступного робочого дня з дати надходження реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (за відсутності підстав для залишення її без розгляду) шляхом внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, про що в той же день видається повідомлення особі про внесення такого запису, то таким чином, відповідно до Порядку №1674 підставою для вжиття відповідних заходів щодо процедури заліку наразі є внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 15.01.2015 року.

Згідно з розділом ІІ Порядку №1674 процедура розгляду і проведення заліку розпочинається за наявності підстави, визначеної пунктом 5 розділу I цього Порядку. Залік у рахунок сум грошових зобов'язань та/або податкового боргу платника податків перед відповідним бюджетом здійснюється органами, що контролюють справляння надходжень до бюджету, за узгодженими сумами грошового зобов'язання та/або податкового боргу.

Залік здійснюється шляхом погашення сум грошових зобов'язань та/або податкового боргу платника податку або повернення йому надміру сплачених грошових зобов'язань або суми невідшкодованих податків платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством (далі - надміру сплачені суми).

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №1674 органи, що контролюють справляння надходжень до бюджету, за наявності заяви про зняття з обліку платника податків готують довідку про суми надміру сплачених грошових зобов'язань та суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу платників податків.

Суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу, що підлягають заліку, визначають за даними особових рахунків платників податків та/або довідок про суми надміру сплачених грошових зобов'язань та суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу платників податків (п.2 розділу ІІІ Порядку №1674).

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку №1674 орган державної податкової служби приймає рішення про проведення заліку та/або повернення надміру сплачених сум (далі - Рішення) за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків відповідної заяви до органу державної податкової служби.

Тобто, шляхом подання відповідної заяви, зокрема про повернення суми невідшкодованих податків платник податків реалізує надане йому право щодо перерахування невідшкодованих сум податків у розпорядження такого платника, якому кореспондує обов'язок податкового органу здійснити дії, спрямовані на перерахування відповідних сум коштів у розпорядження особи, що припинила підприємницьку діяльність (не пов'язано із банкрутством).

При цьому, системний аналіз положень ч.6 ст. 97 ПК України у взаємозв'язку з нормами Порядку №1674 свідчить про те, що подання відповідної заяви фізичною особою, що припинила підприємницьку діяльність, є достатньою та єдиною необхідною дією з боку платника податків для проведення заліку суми невідшкодованих податків платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством.

Судом встановлено, що позивач двічі 23.02.2015 року та 01.07.2015 року звертався до відповідача 1 із заявами про перерахування існуючої суми невідшкодованого податку на додану вартість на рахунок позивача.

Разом з тим, станом на момент розгляду справи судом, ДПІ у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області жодних дій, спрямованих на перерахування існуючої переплати в розмірі 441736,47 грн. у розпорядження позивача, здійснено не було, тобто не здійснено покладених на нього вимогами податкового законодавства обов'язків.

Крім цього, відповідачем не надано суду жодного доказу стосовно існування у позивача податкового боргу як і не стверджувалось у ході судового розгляду.

Так, пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №1674 передбачено, що орган державної податкової служби на підставі Рішення відповідно до Порядку взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Державної податкової служби України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 21.12.2010 № 974/1597/499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1386/18681, готує та передає до органу Державного казначейства України висновки, згідно з якими орган Державного казначейства України здійснює перерахування та/або повернення надміру сплачених сум.

Пунктами 7, 8 розділу ІІІ Порядку №1674 передбачено, що у разі наявності надміру сплачених сум, справляння яких до бюджету контролюється іншими (ніж органи державної податкової служби) органами, повернення надміру сплачених сум платнику податків проводиться лише за відсутності податкового боргу з податків, зборів у такого платника податків у разі ліквідації, не пов'язаної з банкрутством.

Залік проводиться в першу чергу в межах відповідного бюджету. У разі коли надміру сплачені суми до відповідного бюджету перевищують суми грошових зобов'язань або податкового боргу перед таким бюджетом, суми перевищення використовуються для погашення грошових зобов'язань або податкового боргу перед іншими бюджетами, а за відсутності таких зобов'язань (боргу) перераховуються у розпорядження такого платника податків.

Відповідно до п.9 розділу ІІІ Порядку №1674 органи державної податкової служби за місцем обліку платника податків за наявності підстав для визнання його таким, що ліквідується, складають довідку про відсутність заборгованості по податках, зборах або про зняття з обліку платника податків відповідно до законодавства.

Згідно з п.11 розділу ІІІ Порядку №1674 заяви про повернення надміру сплачених сум у випадках, передбачених податковим законодавством, можуть бути подані протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплачених сум.

Судом встановлено, що на час державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у останнього були відсутніми непогашені грошові зобов'язання перед бюджетами та податковий борг, про що стверджував позивач у ході судового розгляду та не заперечувалось представником відповідача 1.

Відтак, відповідно до приписів п.97.6 ст.97 ПК України невідшкодована сума податку на додану вартість в розмірі 441736,47 грн. підлягала перерахуванню у розпорядження позивача, про що позивач подавав неодноразові заяви до податкового органу.

Всупереч законодавчо установленому порядку відповідачем 1, після внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності позивача, встановивши відсутність у платника податків, який припиняється, грошових зобов'язань перед бюджетами та податкового боргу, за наявності в такого платника невідшкодованої суми з податку на додану вартість в розмірі 441736,47 грн., не було прийняте рішення про проведення заліку та/або повернення надміру сплачених сум за встановленою формою, не підготовлено та не передано до органу Державного казначейства України висновки, згідно з якими орган Державного казначейства України здійснює перерахування та/або повернення надміру сплачених сум.

Покликання податкового органу на те, що позивач декларував бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 441736,47 грн. не на рахунок у банку, а в погашення податкових зобов'язань наступних податкових періодів суд оцінює критично та зазначає наступне.

Визначення платником податків напрямку бюджетного відшкодування податку на додану вартість (зарахування належної платнику повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних звітних періодах або повернення повної суми бюджетного відшкодування на рахунок платника) має визначальне значення в разі застосування порядку бюджетного відшкодування платнику податку відповідно до ст.200 ПК України. При цьому, незалежно від визначеного платником податку напрямку бюджетного відшкодування його суть (як бюджетне відшкодування) не змінюється.

Спірні правовідносини сторін в даній адміністративній справі виникли не у зв'язку з реалізацією механізму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а у зв'язку з внесенням до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності позивача та наявністю в нього суми невідшкодованого з бюджету податку.

Право особи, підприємницьку діяльність якої припинено, що не пов'язано з банкрутством, на одержання в своє розпорядження суми невідшкодованих податків з відповідного бюджету в разі відсутності податкового боргу, встановлене п.97.6 ст.97 ПК України, при цьому податковий закон не ставить таке право в залежність від попередньо визначеного напрямку бюджетного відшкодування. Визначальним є факт невідшкодування такого податку (ні на рахунок у банку, ні в погашення податкових зобов'язань/податкового боргу).

Відтак суд вважає, що визначення платником податку бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок податкових зобов'язань наступних звітних періодів, за умови фактичного невикористання суми бюджетного відшкодування за визначеним напрямом, не може слугувати підставою для відмови в поверненні такому платнику податків зазначеної суми коштів в разі припинення його підприємницької діяльності, не пов'язаної з банкрутством.

На переконання суду, відмова відповідача у поверненні позивачу ПДВ порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. Така бездіяльність, без сумніву, свідчить про втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном, як це розуміє Європейський суд з прав людини.

За наведених обставин суд вважає, що невиконання відповідачем 1 вимог позивача про перерахування у розпорядження позивача невідшкодованої суми податку на додану вартість у розмірі 441736,47 грн. згідно поданої заяви, є проявом протиправної бездіяльності. У зв'язку з цим вимоги позивача у даній частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи протиправну бездіяльність відповідача 1, з метою захисту прав позивача суд також вважає, що, у даному випадку виходячи із встановленого порядку вчинення відповідних дій у п.5 розділу ІІІ Порядку №1674, наявні підстави для зобов'язання Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновку про суми відшкодування податку на додану вартість ОСОБА_1 в розмірі 441736,76 грн.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновку про суми відшкодування податку на додану вартість ОСОБА_1 в розмірі 441736,76 грн.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про суми відшкодування податку на додану вартість ОСОБА_1 в розмірі 441736,76 грн. (чотириста сорок одна тисяча сімсот тридцять шість грн. 76 коп.).

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.