Справа № 819/453/15-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/3095/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської обласної державної адміністрації

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року

у справі № 819/453/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області

про визнання незаконним та скасування висновку, про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати висновок Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 09 лютого 2015 року № 4066/19-18-17-04 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади»;

- визнати протиправним та скасувати наказ департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської ОДА від 14 лютого 2015 року № 01X3-4-14-к «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції управління інвестиційної, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва Департаменту з 17 лютого 2015 року;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської ОДА «Про звільнення ОСОБА_1.» від 14 лютого 2015 року за № 01/3-4-14-к. Поновлено позивача на посаді головного спеціаліста відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції управління інвестиційної, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва Департаменту з 17 лютого 2015 року та стягнуто з Департаменту на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по 25 листопада 2015 року в сумі 17 939,62 грн., з утриманням податків, обов'язкових зборів та платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Департамент економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської ОДА не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції управління інвестиційної, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва Департаменту.

При призначенні на вказану посаду, позивачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік.

За результатами проведеної перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», Тернопільською ОДПІ складено висновок від 09 лютого 2015 року № 4066/19-18-17-04, в якому зафіксовано факт зазначення позивачем недостовірних відомостей щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) позивачем за час перебування на посадах, а саме: у поданій декларації за 2013 рік не вказано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку придбано згідно договору купівлі-продажу квартири 17 серпня 2012 року за 179200 грн. і на яку отримано право власності з 10 вересня 2012 року.

На підставі вказаного висновку, Департаментом прийнято наказ від 14 лютого 2015 року № 01/3-4-14-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 17 лютого 2015 року згідно частини восьмої статті 3 Закону України «Про очищення влади», частини другої пункту 47 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон № 563 та пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з поданням позивачем недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, та враховуючи законність висновку Тернопільською ОДПІ, Департамент правомірно виніс оспорюваний наказ від 14 лютого 2015 року № 01X3-4-14-к, з огляду на те, що цей висновок надавав йому таку підставу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявний у Департаменту і досліджений в судовому засіданні екземпляр декларації від імені ОСОБА_1, датований 13 листопада 2014 року, не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не дає можливості перевірити чи була зазначена позивачем в оригіналі цієї декларації квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що такі висновки судів як першої, так і апеляційної інстанцій, є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі, з огляду на наступне.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі, крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі заява).

Згідно із частиною пятою статті 5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають: достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною десятою статті 5 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Абзацом п'ятим пункту 6 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03 листопада 2014 року № 1100, встановлено, що недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Відповідно до частини одинадцятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Разом з тим, в порушення вимог статті 159 КАС України, судами першої та апеляційної інстанцій з метою реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи, не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують правомірність прийняття оспорюваного наказу від 14 лютого 2015 року № 01X3-4-14-к.

Так, судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи, слід було звернути увагу на дослідження висновку Тернопільської ОДПІ від 09 лютого 2015 року № 4066/19-18-17-04, на підставі якого і було прийнято оскаржуваний наказ про звільнення позивача.

Крім того, згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Однак, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні, зокрема, зазначив про зобов'язання стягнути з Департаменту на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по 25 листопада 2015 року в сумі 17 939,62 грн., з утриманням податків, обов'язкових зборів та платежів.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Департаменту економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Тернопільської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

В.М. Кочан