Справа № 814/1293/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

15 березня 2016 року м. Київ К/800/29491/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного судуіз адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області у якому просив: визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору з боржника від 28 квітня 2014 року; визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Куліченко Д.О. від 28 квітня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 рокупозов задоволено частково.Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 28.04.2014 року з виконання виконавчого листа №2/489/623 від 26.03.2014 року Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 243 грн. 60 коп. та постанови про стягнення виконавчого збору від 28 квітня 2014 року з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №915/440/13 від 03 вересня 2013 року про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва коштів в сумі 1147 грн. 00 коп. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про стягнення виконавчого збору від 28.04.2014 року з виконання виконавчого листа №2/489/623 від 26 березня 2014 року Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 243 грн. 60 коп. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про стягнення виконавчого збору від 28 квітня 2014 року з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №915/440/13 від 03вересня 2013 року про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва коштів в сумі 1147 грн. 00 коп.В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині відмови в задоволені позову, та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачу письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, що надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове, яким у задоволені позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що у зв'язку із невиконанням у добровільному порядку постанов про відкриття виконавчого провадження (в рамках зведеного виконавчого провадження №ЄДРВП: 33606058) з виконання наказів/ухвал Господарського суду Миколаївської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» заборгованості на користь ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект», ТОВ «Зоря - Сервіс», ОСОБА_6, ДПІ в Ленінському районі м. Миколаєва, Держави, ДПІ в Центральному районі м. Миколаєва, ГУ Міндоходів; рішень Заводського районного суду м. Миколаєва та Ленінського районного суду м. Миколаєва - про стягнення заборгованості на користь Держави, ОСОБА_5 відповідачем винесені постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору.

Не погоджуючись із діями відповідача по винесенню постанов про стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду із позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій прийшли до висновків про необхідність скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28 квітня 2014 року з виконання виконавчого листа №2/489/623 від 26 березня 2014 року Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 243 грн. 60 коп. та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28 квітня 2014 року з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №915/440/13 від 03 вересня 2013 року про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва коштів в сумі 1147 грн. 00 коп., так як в першому так і в другому випадках рішення суду на підставі яких були видані виконавчі листи скасовані судомами апеляційної інстанції. В решті позовних вимог, суди зазначили про правомірність прийнятих відповідачем постанов, так як ним вчиненні усі передбачені дії щодо примусового виконання рішень господарських та цивільних суддів.

Враховуючи позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену у постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-278а15)та позицію колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11 листопада 2015 року (справа № 6-2187цс15), колегія суддів Вищого адміністративного суду України, неухильно дотримуючись частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не;лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суди обох інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим таналежить до юрисдикції адміністративних судів.Надумку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт;при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо закономне встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Іншийпорядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено Розділом VII Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) і статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України(далі -ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

В свою чергу за правилами статті 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських та цивільних судів.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Керуючись ст.ст. 155-157, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській областіпро визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постановскасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постановзакрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець

Суддя В.В. Малинін