Справа № 308/7545/15-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 876/12057/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

представника відповідача Олійник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року в адміністративній справі № 308/7545/15-а за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє адвокат Немеш Петро Федорович, до головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій та рішення протиправним і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року адвокат Немеш П.Ф. в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив визнати протиправними дії та рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким після поновлення виплати йому пенсії 24 березня 2015 року пенсію було призначено в розмірі 2787,09 грн, тобто безпідставно зменшено порівняно з попереднім розміром пенсії.

Також просив зобов'язати ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок його пенсії, яка була встановлена в результаті перерахунку в 2008 році, без надбавки за проживання в гірській місцевості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що поновлення його пенсії відповідно до законодавства повинно було проводитись у розмірах, визначених на момент її припинення; натомість, відповідач виплату пенсії йому не поновив, а призначив пенсію повторно.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії позивача в розмірі, який було встановлено в результаті перерахунку у 2008 році, без надбавки за проживання в гірській місцевості.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, з 02 листопада 2005 року позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області як пенсіонер МВС і отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-XII від 9 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII), в тому числі: 4777,56 грн - основний розмір пенсії та 955,51 грн - надбавка до пенсії за проживання у гірській місцевості; всього - 5733,07 грн.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Угорщини виплату пенсії позивачу було припинено, що підтверджується атестатом про зняття з обліку у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон від 21.03.2013 року № 80; призначена сума, згідно із атестатом, - 5733,07 грн.

Після повернення в Україну на постійне місце проживання ОСОБА_3 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про поновлення виплати пенсії.

Розглянувши цю заяву, ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення, яким призначило позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 2787,09 грн.

На звернення позивача щодо поновлення виплати раніше призначено пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області надало відмови, що підтверджується листами від 01.04.2015 року № 69/11-99-01 та від 13.05.2015 року № 120/11-99-01 і що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що при зверненні позивача для поновлення йому виплати пенсії після повернення в Україну для постійного проживання, виплата пенсії повинна бути відновлена у раніше визначеному при виході позивача на пенсію розмірі та без урахування надбавки за проживання в гірській місцевості, оскільки позивач змінив місце проживання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Як видно із матеріалів справи, у зв'язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (надалі - постанова № 1294) з 1 січня 2008 року було змінено структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, з урахуванням яких відповідно до статті 63 Закону № 2262-XII та Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (надалі - Порядок № 45), позивачу було здійснено перерахунок пенсії, внаслідок чого розмір пенсії зменшився.

Оскільки пунктом 4 Порядку № 45 передбачено, що у разі зменшення розміру пенсії внаслідок перерахунку вона виплачується в раніше встановленому розмірі, то відповідач продовжив з 01.01.2008 року виплачувати позивачу пенсію у попередньому розмірі (тобто здійснював доплату до перерахованого розміру пенсії).

При поновленні виплати пенсії позивачу пенсійний орган вважав, що ОСОБА_3 не має права на доплати попереднього розміру пенсії без урахування, зміни призначеного розміру у 2015 році, оскільки норми, що регулюють порядок збереження розміру пенсії, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Підстави поновлення виплати пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, передбачені, зокрема частиною другою статті 62 цього Закону, згідно з якою пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Аналізуючи вказані норми законодавства, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що законодавець встановив обов'язок відповідних пенсійних органів саме поновити раніше призначену пенсію, позбавивши їх права повторно призначати пенсію.

Оскільки виплату пенсії позивачу не було скасовано, а лише припинено у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, виплату цієї пенсії необхідно поновити зі збереженням щомісячної доплати до пенсії.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року в адміністративній справі № 308/7545/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

О.М.Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 21 березня 2016 року.