Справа № 826/1496/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2016 року № 826/1496/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості товарів, скасування картки відмови в прийняті митної декларації, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) та просить суд:

1. Визнати протиправними дії Київської міської митниці Державної фіскальної служби України з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалося відповідно до вантажної митної декларації №100250002/2015/057477 від 28.07.2015;

2. Скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №100250002/2015/000045/2 від 29.07.2015;

3. Скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00076 від 29.07.2015;

4. Стягнути судові витрати відшкодувати позивачу.

В обґрунтування позовних вимог приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» зазначило, що рішення про коригування митної вартості товарів №100250002/2015/000045/2 від 29.07.2015 (далі - оскаржуване рішення) та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00076 від 29.07.2015 (далі - картка відмови) є протиправними, оскільки прийняті всупереч вимог пункту 3 статті 53, пункту 2 статті 55, пункту 2 статті 58 Митного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

13.01.2015 між приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» та товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Тбілісі» укладений контракт №СТ20-001/1501 від 13.01.2015 на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті (далі - контракт).

В подальшому, 02.03.2015 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Тбілісі» укладено додаткову угоду №1 від 02.03.2015 до контракту, якою змінено ціну товару за контрактом.

Згідно змісту додаткової угоди №1 від 02.03.2015 підставою, що слугувала для зміни ціни товару була суттєва девальвація гривні з дати останнього перегляду договірних цін, зниження платоспроможності покупців внаслідок тяжкої економічної ситуації, яка склалася.

Як зазначає позивач, 28.07.2015 на виконання вимог контракту, товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Тбілісі» здійснено поставку товару за цінами відповідно до контракту з урахуванням укладеної додаткової угоди №1 до контракту.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» декларантом 28.07.2015 до відділу митного оформлення м/п «Західний» Київської міської митниці ДФС України подана вантажна митна декларація за №/2015/057477 від 28.07.2015.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару та визначення її вартості за основним методом декларантом 28.07.2015 подано митному органу наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №100/2012/0003919 від 22.12.2014; міжнародна автомобільна накладна (CMR) від 21.07.2015; рахунок - фактура (інвойс) GE20150214 від 20.07.2015; пакувальний лист б/н від 20.07.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 02.03.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 10.06.2015; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються СТ20-001/1501 від 13.01.2015; договір про надання послуг митного брокера №Т822/15 від 25.06.2015; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) №2730 від 21.07.2015; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) №2730 від 21.07.2015; сертифікат походження товару форми СТ-1 №GEО201501/002454 від 21.07.2015; копія митної декларації країни відправлення С1656 від 22.07.2015; митна декларація, якою відмовлено у випуску товарів №100250002.2015.057477 від 28.07.2015.

За результатами перевірки поданих документів, відповідачем встановлено, зокрема, що вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Митного кодексу України.

З огляду на вказане, декларанту запропоновано надати основні та додаткові (за наявності) документи відповідно до статті 53 Митного кодексу України, а саме:

- виписку з бухгалтерської документації;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські виписки, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- за власним бажанням інші додаткові наявні у декларанта або уповноваженої ним особи документи для підтвердження заявленої митної вартості товару;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом вих. В1 від 28.07.2015 позивач, у відповідь на запит митного органу повідомив відповідача, що всі необхідні документи, до митної декларації №100250002/2015/057477 від 28.07.2015, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України належним чином подані, а саме: поліс, прайс - лист, видаткові накладні, виписки з бухгалтерських та банківських документів, висновок ДЗІ, платіжні доручення, заключення ТПП, swift.

В подальшому, листом вих. №В4 від 29.07.2015 декларант просив розглянути надані документи та прийняти рішення щодо здійснення подальшого митного оформлення партії мінеральної води «Боржомі» на підставі фактично наданих декларантом документів.

Київською міською митницею ДФС України прийнято рішення про коригування митної вартості №100250002/2015/000045/2 від 29.07.2015, відповідно до якого розрахунок митної вартості здійснено за первинною контрактною ціною 1,02 доларів США за літр та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00076 від 29.07.2015.

В графі 33 оскаржуваного рішення вказано, що підставою для коригування митної вартості є наявність прайс - листа, який виданий на умовах поставки СІР Одеса Західна, що вказує на суб'єктивну спрямованість та свідчить про надання спеціальних пільг ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи" (суперечить ст. 7 ГАТТ), що підтверджується пунктом 1 додаткової угоди від 02.03.2015 №1 до контракту. Окрім того, відповідачем зазначено, що декларант не надав всіх основних та додаткових документів для підтвердження митної вартості, зокрема, висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. При цьому, надані видаткові накладні не підтверджені податковими (вказані лише реквізити їх, але митниці не надавалися).

В зв'язку з вищевикладеним, митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка на переконання митного органу щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних відомостях по товарам.

Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» вважає оскаржуване рішення та картку відмови протиправними та такими, що прийняті всупереч положенням Митного кодексу України. Разом з цим, позивач зазначає, що всі належні документи передбачені ст. 53 Митного кодексу України ним було подано відповідачу, а відтак твердження останнього про ненадання документі на підтвердження митної вартості не відповідає дійсності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

При цьому, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції (п. 2 параграфу (b) статті VII ГАТТ).

Відповідно до п. 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Суд зазначає, що при вирішення спору по суті застосуванню підлягають положення Митного кодексу України, які діяли на час прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови.

Так, частиною 1 ст. 246 МК України регламентовано, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч. 1 ст. 264 КАС України).

Водночас, згідно ч. 1 ст. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

В силу приписів ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Частиною 1 ст. 53 МК України регламентовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому, документами, які підтверджують митну вартість товарів у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В той же час, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Як зазначив відповідач, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, приводом для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною контракту (договору) щодо товарів, які імпортуються та витребування від декларанта додаткових документів і, як наслідок, прийняття рішення про коригування митної вартості стало те, що у митного органу наявна інформація щодо числових значень митної вартості, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів. Зокрема, відповідно до п. 2.1. наданого зовнішньоекономічного контракту від 13.01.2015 №СТ20/001/1501 ціна встановлена за одну скляну пляшку мінеральної води «Боржомі» ємністю 05, на рівні 0, 51 доларів США. Зміна контрактної ціни даного товару відповідно до додаткової угоди №1 до контракту встановлена на рівні 0, 44 доларів США. Відповідачем зазначено, що оскільки ціна вказана на перевезення товару в звичайних вагонах або контейнерах, а даному випадку товар доставлено на автомобільному транспорті та в зв'язку з тим, що документально не підтверджено та не встановлено всіх складових митної вартості розрахунок було здійснено за первинною контрактною ціною. Водночас, митний орган вказує про наявну суб'єктивну спрямованість, що свідчить про надання спеціальних цін, що в свою чергу суперечить ст. 7 ГАТТ.

Оцінюючи наявні в справі матеріали, суд дійшов до висновку, що позивачем до митного оформлення імпортованих товарів було надано повний пакет необхідних документів, згідно з переліком частини 2 вказаної статті МК України.

В той же час, на думку суду, витребування у позивача додаткових документів є передчасним з огляду на наступне.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №21-127а15 від 31.03.2015 митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляді цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що у зовнішньоекономічному договорі (контракті) купівлі - продажу СТ20-001/1501 від 13.01.2015 визначена ціна за одну скляну пляшку мінеральної води «Боржомі» на рівні 0, 51 доларів США. Додатковою угодою №1 від 02.03.2015 до зазначеного контракту встановлено ціну на вказаний товар на рівні 0, 44 доларів США.

Аналіз графи 33 оскаржуваного рішення дає суду підстави стверджувати, що митницею не прийнято ціну на рівні 0, 44 доларів США, оскільки остання вказана для перевезення товару в звичайних вагонах або контейнерах, у той час коли, товар в даному випадку був доставлений на автомобільному транспорті.

Суд не може погодитися з доводами відповідача в цій частині, оскільки в матеріалах справи міститься додатковий договір №2 до контракту СТ20-001/1501 від 13.01.2015 від 10.06.2015, яким пункт 5.3 сформовано наступним чином: «поставка товару здійснюється на вантажівках, в залізничних вагонах і/або в контейнерах….».

Поряд з цим, суд відхиляє твердження відповідача щодо ненадання всіх основних документів, у тому числі, доповнення до контракту №1 від 02.03.2015, доповнення до контракту №2 від 10.06.2015, контракт СТ20-001/1501 від 13.01.2015, договір про надання послуг митного брокера Т822/15 від 25.06.2015 для підтвердження митної вартості, оскільки вказане спростовано в повній мірі змістом картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00076 від 29.07.2015.

Водночас, покликання на контракт СТ20-001/1501 від 13.01.2015, доповнення до контракту №1 від 02.03.2015 міститься і в графі 33 оскаржуваного рішення.

При цьому, слід звернути увагу, що надання запитуваної митним органом виписки з бухгалтерської документації апріорі не можлива, оскільки в силу п. 3.1. контракту покупець здійснює оплату кожної партії товару з моменту митної очистки вантажу в Одеса Україна.

Разом з цим, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься лист Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» №11/653 від 04.06.2015 згідно змісту якого слідує, що аналіз поданих документів свідчить, що контракті ціни для поставки мінеральної води «Боржомі», у відповідності з інвойсами від 18.05.2015 №№GE20150082 та GE20150083 на загальну суму 296885, 76 доларів США, на умовах поставки СІР - Одеса Західна, Україна відповідають рівню відпускних цін компанії виробника при поставках в України. Даний висновок дійсний до 31.08.2015.

Аналіз зазначеного дає суду підстави стверджувати, що позивачем здійснювалися поставки товару вже після зміни контрактної ціни шляхом укладання додаткової угоди №01 від 02.03.2015.

Водночас, судом не приймаються до уваги посилання відповідача, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву щодо оформлення та надання не в повному обсязі страхових документів, оскільки в графі 33 оскаржуваного рішення вказане не зазначено, як підстава для коригування митної вартості.

Отже, за наслідком аналізу графи 33 оскаржуваного рішення суд приходить до висновку, що останнє фактично не містить в собі обставин наявності розбіжностей, ознак підробки в конкретних наданих позивачем документах, а тому, на думку суду, витребування додаткових документів у позивача є передчасними та помилковим. Подані документи декларантом в повній мірі дають можливість митному органу встановити (перевірити) митну вартість та визначити її за першим методом. За таких обставин, неподання позивачем повного пакету витребуваних митницею документів не є підставою для визначення митної вартості не за першим методом, оскільки первинно подані декларантом документи є, на думку суду, достатніми та такими, що не викликають сумнівів у достовірності наданої інформації.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, під час коригування митної вартості товару, відповідач посилався на інформацію, наявну у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

Відповідно до статей 627 і 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять:

умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та

умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, такі умови договору купівлі-продажу як: характеристика товару, умови і обсяги поставок, ціна є суттєвими в силу закону, в той же час умови про виробника, торгову марку та наявність знижок, за умови погодження сторонами також є суттєвими. Всі наведені умови беззаперечно можуть впливати на ціну товару.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявна інформація відносно рішень про визначення митної вартості за подібним товаром позивача без врахування поданих документів останнім, у тому числі додаткової угоди про зміну контрактної ціни не може мати першочергове значення при визначенні методу, що застосовуються до визначення митної вартості.

Додатково слід зауважити, що відповідач фактично ставить під сумнів можливість контрагента позивача змінювати (знижувати) вартість поставлено товару.

На думку суду, зниження продавцем товару його вартості не знаходиться в причинному зв'язку з коригуванням митної вартості до тих пір, поки митний орган не доведе, що ціна проданого товару, фактично, всупереч зміненим умовам контракту, залишилась не змінною.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 №826/16377/15.

Окрім того, зі змісту заперечень відповідача слідує, що позиція митного органу зводиться до того, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що в наданих декларантом документів відсутні відомості щодо числових значень складових митної вартості, а саме щодо включення до ціни товару вартості пакування та страхування.

Суд відхиляє вказані доводи, оскільки останні не зазначені в оскаржуваному рішення, а відтак, на думку суду, дослідженню не підлягають.

Водночас, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв'язку з відсутністю вартості операцій з ідентичними товарами, прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у ст. 59 МК України

Метод за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовний у зв'язку з відсутністю вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експерту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, та прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у ст. 60 МК України.

В той же час, метод визначення митної вартості товарів на основні віднімання вартості не застосований у зв'язку з відсутністю ціни, за якої ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до положень ст. 62 МК України.

Між тим, метод визначення митної вартості товарів на основні додавання вартості (обчислена вартість) застосований не був у зв'язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотримання умов, зазначених у ст. 63 МК України.

З огляду на зазначене, митна вартість товару була визначена у відповідності до приписів ст. 64 МК України, тобто за резервним методом, що ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Суд за підсумком наведеного в сукупності вважає, що відповідач застосувавши 6 резервний метод визначення митної вартості, не надав будь-яких фактичних даних щодо застосування попередніх 2-5 методів визначення митної вартості, зокрема, не навів жодних відповідних аргументів для аналізу судом.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що Київська міська митниця ДЯФС України не довела неможливість застосування 1 - 5 методів, з огляду на що необґрунтовано визначила декларанту митну вартість за резервним методом.

При цьому, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору. В той же час, судом вказаних обставин не встановлено.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, на думку суду, подані декларантом позивача документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а тому дії з коригування митної вартості товару є протиправними.

З огляду на вказане, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним, а відтак адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України у випадку якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби України.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» задовольнити.

Визнати протиправними дії Київської міської митниці Державної фіскальної служби України з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалося відповідно до вантажної митної декларації №100250002/2015/057477 від 28.07.2015.

Скасувати рішення про коригування митної вартості №100250002/2015/000045/2 від 29.07.2015;

Скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00076 від 29.07.2015.

Судові витрати в розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп. присудити на користь приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» (04073, м. Київ, проспект Московський, б. 9, корп. 5, оф. 501, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (03680, м. Київ, бульвар Лепсе, б. 8а, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов