Справа № 815/6134/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 березня 2016 року м. Київ К/800/7116/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення від 30.07.2015 р. № 433-15 та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - АДРЕСА_1, за національністю - палестинець, за віросповіданням - мусульманин суніт. Востаннє виїхав із країни свого громадського походження 2010 р., легально на підставі національного паспорту та візи.

За наданням захисту в Україні вперше звернувся 23.06.2010 р. Наказом Управління міграційної служби в Одеській області від 31.08.2010р .№ 65 за заявою позивача про припинення розгляду за його довготривалою неявкою, розгляд заяви позивача щодо надання статусу біженця припинено.

30.11.2012 р. ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення особи, в проїзному документі була проставлена заборона в'їзду в Україну строком на 3 роки до 30.11.2015 р., однак у встановлений законом термін позивач не виїхав за межі України.

27.03.2014 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного Управління Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні.

30.07.2015 р. рішенням Державної міграційної служби України № 433-15 відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час першого звернення за захистом (від 23.06.2010 р.) позивач надав неправдоподібні відомості стосовно потрапляння на територію нашої країни, стверджуючи, що в Україну він потрапив нелегальним шляхом, тоді як під час анкетування у 2015р. позивач стверджує, що потрапив до нашої держави на підставі візи та національного паспорту, а в адміністративному позові вказав, що він є особою без громадянства.

Посилання позивача на те, що у разі його повернення через численні увязнення в регіоні постійного проживання з 1986 по 1993 рр., 1997, 2002, 2008 та 2009 р.р. він може зазнати переслідувань або нелюдського поводження, не знайшло свого підтвердження, оскільки відсутність переслідувань з боку органів державної влади Палестинської Національної Адміністрації підтверджується чисельними добровільними виїздами особи та зверненнями до Посольства.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Посольства Палестини в Україні від 14.03.2014р., яким останнє зверталось до ГУ ДМС України в Одеській області посприяти процесу депортації з України громадянина Палестини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (палестинський № 3041839), якому заборонено в'їзд в Україну строком на 3 роки до 30.11.2015р. Також Посольством Палестини в Україні зазначено, що згаданий громадянин має серйозний психічний розлад та є загрозою для суспільства.

Твердження заявника про те, що він був членом політичної організації «ФАТХ» не приймаються судом, оскільки позивачем надано неправдоподібні відомості щодо вказаної організації, останній не зміг детально описати власні посадові обов'язки та період членства у вказаній організації.

Як вказано позивачем та встановлювалось відповідачем. практично усі найближчі родичі іноземця перебувають в регіоні постійного проживання у м. Єрихон, працевлаштовані і не зазнають жодних переслідувань, а заявник безперешкодно звертався до дипломатичного представництва Палестинської Національної Адміністрації у м. Києві.

Судові рішення про відмову в задоволенні позову мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 30.07.2015 р. № 433-15 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження та встановлення його громадянства, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак