Справа № 442/5221/15-а, 2а-442/167/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 876/514/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання протиправним та часткове скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати частково протиправним та скасувати рішення Дрогобицької міської ради Львівської області (далі - Рада) № 1411 від 29 жовтня 2014 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині пунктів 2 та 2.12 щодо відведення земельної ділянки та передачу безоплатно у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 651 м2 на АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1, для ведення садівництва.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року у справі № 442/5221/15-а позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Рада просила вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що ухвала Дрогобицького міськрайонного суду від 16.12.2013 року № 442/7517/13, якою у порядку забезпечення позову було заборонено Раді здійснювати будь-які дії по затвердженню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, орієнтованою площею 651 м2 на АДРЕСА_1 для ведення садівництва та щодо надання цієї земельної ділянки у власність, не була доведена до відома Ради на час прийняття оспорюваного рішення.

Окрім того, у відповідності до частини 5 статті 118 КАС України виконання ухвал про заборону вчиняти певні дії виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», однак визначеному ним порядку ця ухвала не виконувалася, у зв'язку із чим Рада мала всі законні підстави для прийняття рішення № 1411 від 29.10.2014 року.

Судом першої інстанції помилково було зроблено висновок про те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стала тільки заява ОСОБА_5 від 21.08.2014 року, оскільки відповідно до матеріалів справи предметом розгляду постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин були витяг з рішення від 20.02.2013 року № 950, пунктом 1.10 якого надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; висновки відділу Держземагенства у м. Дрогобичі, згідно з якими на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0651 га відсутні обмеження на використання, вона не обтяжена сервітутом і відділ вважав за можливе погодити проект землеустрою.

Враховуючи рекомендації постійної комісії Ради з питань регулювання земельних відносин (п.7.7 протоколу № 71 від 08.09.2014) та керуючись статтями 12, 118, 186 ЗК України, пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було прийняте оспорювань рішення № 1411 від 29.10.2014 року.

Крім цього, звертає увагу апеляційного суду на те, що Радою було прийнято рішення № 1418 від 07.11.2014 року «Про відмову у передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 651 м2 на АДРЕСА_1, а отже судом не встановлено чим порушено права ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 та його представники у ході апеляційного розгляду заперечили обґрунтованість доводів апелянта, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу Раду, просила скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Представник Ради у судове засідання апеляційного суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи із частиною 4 статті 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що вимоги апелянта підлягають задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.01.2015 року у справі № 442/86/15-а, яка вступила у законну силу 09.02.2015 року було визнано протиправним та скасовано пункт 2.2 рішення Ради № 1418 від 07.11.2014 року «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; зобов'язано Раду повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Ради заяву (клопотання) ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 м2, яка знаходиться у АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2013 року у справі № 442/7517/13-а за позовом ОСОБА_2 до Ради про визнання протиправним та скасування пункту 1.10 рішення 30 сесії шостого скликання Ради від 20.02.2013 року № 950 про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1, було вжито заходів забезпечення адміністративного позову, якими зупинено дію п. 1.10 рішення Ради № 950 від 20.02.2013 року, заборонено відділу Держземагенства у місті Дрогобичі розглядати питання та надавати висновок щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, заборонено Раді розглядати та приймати рішення із затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 орієнтованою площею 651 м2 на АДРЕСА_1 для ведення садівництва та щодо надання цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_5 Цю ухвалу було доведено до відома Ради, про що свідчить відмітка на супровідному листі. Ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову діє до вирішення спору по суті, а спір по суті не вирішений.

Наданим ОСОБА_5 документам, що долучені до письмового заперечення, суд оцінку не надає, оскільки вони є предметом іншого судового розгляду та не стосуються підстав, заявлених у даному позові.

Рішенням Ради від 20.02.2013 року № 950 встановлено термін його виконання, який не може становити одного року з моменту його прийняття, однак оскаржуване рішення Ради № 1411 від 29.10.2014 року прийнято пізніше річного терміну дії рішення Ради від 20.02.2013 року № 950 і питання про продовження його дії вирішено не було.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та вимогам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач у обґрунтування своїх вимог покликається на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2013 року у справі № 442/7517/13-а було вжито заходів забезпечення адміністративного позову, якою зупинено дію п. 1.10 рішення Ради № 950 від 20.02.2013 року, заборонено Раді розглядати та приймати рішення із затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 орієнтованою площею 651 м2 на АДРЕСА_1 для ведення садівництва та щодо надання цієї земельної ділянки їй у власність.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, виходячи із змісту та завдання самого процесуального інституту забезпечення позову, на думку апеляційного суду, вжиті заходи забезпечення позову покликані гарантувати можливість реального виконання позитивно для позивача судового рішення з найменшими перешкодами.

Разом із тим, за правилами частини 4 статті 118 КАС України якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. З огляду на викладене заходи забезпечення позову діють до набрання постановою суду законної сили.

При цьому, на переконання апеляційного суду, у випадку завершення розгляду справи не постановою суду, а ухвалою про закриття провадження у справі або про залишення позовної заяви без розгляду заходи забезпечення позову також діють лише до набрання законної сили відповідною ухвалою суду і з цього часу забезпечення втрачає силу, оскільки у провадженні адміністративного суду перестає існувати невирішений адміністративний позов, для забезпечення якого такі заходи можуть існувати.

Відповідно до матеріалів справи постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2014 року у справі № 442/7517/13-а, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, була скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 року із закриттям провадження у адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Відповідно до приписів частини 5 статті 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду у судовому засіданні набирають законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, після вступу у законну силу 21.08.2014 року вказаної ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 442/7517/13-а заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2013 року, втратили свою чинність і на день прийняття Радою оспорюваного рішення від 29.10.2014 року № 1411 не могли бути перешкодою для цього.

Подальше скасування Вищим адміністративним судом України ухвалою від 09.09.2015 року ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд автоматично не відновлювало дію зазначених заходів забезпечення позову.

Окрім того, згідно із приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. (ч. 7 ст. 118 ЗК України)

Частиною 8 статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно із частиною 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 122 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, для того щоб претендувати на отримання у власність певної земельної ділянки громадянин повинен звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки та розробити такий проект землеустрою.

Разом із тим, як свідчать матеріали справи та не заперечується учасниками процесу, на час прийняття Радою оспорюваного рішення № 1411 від 29.10.2014 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у розпорядженні позивача ОСОБА_2 не було ні рішення Ради про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 651 м2 на АДРЕСА_1 для ведення садівництва, ні відповідного проекту землеустрою.

Таким чином, станом на 29.10.2014 року у позивача ОСОБА_2 не було правових підстав претендувати на передачу йому у власність земельної ділянки орієнтованою площею 651 м2 по АДРЕСА_1, а отже оспорюваним рішенням Ради № 1411 від 29.10.2014 року його права порушено не було.

Виходячи із наведеного, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області задовольнити.

Скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року у справі № 442/5221/15-а та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 18 березня 2016 року.