Справа № 344/2008/14-а 2-а/344/126/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 876/11247/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання повторно розглянути заяви, -

в с т а н о в и в :

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відповідача - Івано-Франківської міської ради, в якому просили поновити строк звернення до суду; визнати протиправним та скасувати рішення від 21 березня 2014 року щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1, зобов'язати повторно розглянути заяви щодо приватизації позивачами земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1548 га і 0,547 га для ведення особистого селянського господарства, які перебувають в їх користуванні.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року поновлено строк звернення до суду, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачі оскаржили його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що за приписами ч.1 ст.118 ЗК України для приватизації земельної ділянки, що перебуває в користуванні громадянина визначено обов'язок громадянина подати виключно заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Обов'язку подавати будь-які інші документи для реалізації права приватизації, що перебуває в користуванні громадянина, Закон не містить, а тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності надання позивачами відповідачу інших документів, що підтверджують розмір земельної ділянки суперечать вимогам ч. 1 ст. 118 ЗК України. При прийнятті оскарженого рішення відповідач мав у розпорядженні генеральний план (схему) по АДРЕСА_1 від 25 лютого 1959 року, яким підтверджується розмір земельної ділянки площею 0,5095 га, на якій розміщений житловий будинок, інші будівлі та споруди по АДРЕСА_1, належні позивачам в порядку спадкування за законом. Апелянт також звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням Івано-Франківської міської ради відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1, тоді як з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачі не звертались. Дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок надається відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України при бажанні громадян одержання у власність земельні ділянок із земель комунальної власності, а не тих земельних ділянок, на яких розміщено житловий будинок, інші будівлі та споруди належні громадянину. Позивачі, якщо навіть припускати, що вони при набутті права власності на жилий будинок, не набули права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,5095 га, згідно з вимогами п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05.11.2009 р. № 1702 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» ч. ч. 1,3 ст. 121 ЗК України вправі з набуттям ними права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 одержати безоплатно у власність земельну ділянку площею не більше як 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд., не більше як 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, не більше як 0,1 гектара для ведення садівництва, а загалом не більше як 2,22 га, та не менше земельної ділянки площею 0,5095 га. на якій розташовані будинок. Покликання суду на те, шо земельна ділянка (її частина), яка включена позивачами в площу на приватизацію, перебуває в користуванні іншої особи згідно з договором оренди земельної ділянки є необґрунтованим, оскільки право користування земельною ділянкою площею 0,5095 га, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1, у позивачів виникло з моменту фактичного прийняття спадщини (07 грудня 2001 року-дата смерті спадкодавця), і в позивачів ця земельна ділянка не вилучалась згідно з вимогами ч. 5 ст. 116 ЗК України; на момент подання заяви позивачок про приватизацію земельної ділянки договір оренди земельної ділянки припинився згідно з вимогами абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено; крім того, в силу імперативних вимог абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці, тобто з набуттям права власності позивачами на житловий будинок по АДРЕСА_1, договір оренди землі припинився відповідно до вимог абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому з врахуванням вищенаведеного суд відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2014 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №2а-2285/08/0970, яким зобов'язано Івано-Франківську міську раду на черговій сесії розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо приватизації земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1548 га і 0,1547 га для ведення особистого селянського господарства що знаходяться по АДРЕСА_1.

Вказаний виконавчий лист видано на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року (яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року), при цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 відносяться до земель житлової та громадської забудови і не належать до земель сільськогосподарського призначення, окрім того суд касаційної інстанції вважав, що апеляційний суд безпідставно давав обґрунтування щодо наявності прав позивачів на певні розміри земельних ділянок, оскільки відповідачем не приймалося рішення щодо приватизації земельної ділянки та її розмірів.

06 лютого 2014 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавчі провадження ВП №41867075 (стягувач ОСОБА_1.), ВП №41865473 (стягувач ОСОБА_2.) та надано боржнику - Івано-Франківській міській раді строк для виконання виконавчого листа.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 21 березня 2014 року №1383-43 (п.29) відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1548 га і 0,1547 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутності документів передбачених ст.118 ЗК України.

07 травня 2014 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №41867075 (стягувач - ОСОБА_1.), ВП №41865473 (стягувач - ОСОБА_2.) на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради прийняте правомірно, оскільки позивачами не дотримано вимог чинного законодавства при поданні заяви про приватизацію земельних ділянок, зокрема, в порушення ч.1 ст.118 Земельного Кодексу України до заяви не надано технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, виготовлених у встановленому законодавством порядку. Крім того, земельна ділянка (їх частина), яка була включена позивачами в площу на приватизацію, перебуває в користуванні іншої особи, на даній земельній ділянці площею 1,4002 га є збудовані об'єкти та подані замовником будівництва Декларації про готовність об'єкта до експлуатації будівництва групи багатоквартирних житлових будинків, а також ця земельна ділянка належить до іншого виду цільового призначення земельних ділянок.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.116 ЗК України (в редакції на час звернення позивачів до міської ради - 11 грудня 2007 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється нормами ст.118 ЗК України, зокрема, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст.120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року, а попередньо 18 квітня 2006 року без долучення будь-якої документації на земельні ділянки, до Івано-Франківської міської ради були подані заяви від ОСОБА_2 щодо приватизації земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1548 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, що перебуває в користуванні заявника (до вказаної заяви 2007 року долучено викопіювання з генерального плану, копія свідоцтва про право на спадщину та реєстрація права власності на 1/2 частину житлового будинку, документи що посвідчують особу); та ОСОБА_1 щодо приватизації земельної ділянки площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1548 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, що перебуває в користуванні заявника (до заяви долучено викопіювання з генерального плану, копія свідоцтва про право на спадщину та реєстрація права власності на 1/2 частину житлового будинку, документи, що посвідчують особу).

У матеріалах справи також міститься лист ДПІ в м.Івано-Франківську №54661/10/17-022-1 від 12 грудня 2006 року, відповідно до якого, за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,05 га (житловий фонд) та 0,2048 га (рілля), за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка площею 0,05 га (житловий фонд) та 0,2048 га (рілля).

Позивачами також долучено документи, видані ОБТІ з технічної документації: план на земельну ділянку площею 5095 м.кв. 1959 року із зазначенням лишків землі із загальною площею - а саме: пл. 2365 м.кв. на прізвище ОСОБА_3 (з виправленнями), висновок на право користування землею площею 2730 м.кв. з виправленням невідомо ким на 5095 м.кв. за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при цьому під будинком - 100.06 м.кв., договір купівлі і продажі від 20 червня 1933 року, покупцями у якому зазначено ОСОБА_3 і ОСОБА_6 щодо будівельної ділянки НОМЕР_1 (без зазначення площі) та земельних НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (без зазначення площі), та копія з реєстрової книги №33 отриманого позивачами в ОБТІ, в якій під №4867 зазначено про наявність у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всього земельної ділянки (станом на 1959 рік) - 2730 м.кв. і в примітці лишки - 2365 м.кв.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями житлового будинку та господарських споруд в рівних частках (по 1/2) по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 (сина ОСОБА_4 та ОСОБА_5.).

Як вбачається з матеріалів справи, в переліку додатку до заяви відсутні плани кожної земельної ділянки, такі були долучені вже під час судового розгляду справи, крім того, долучені матеріали не адресовані Івано-Франківській міській раді та не містять дату їх виконання (щодо плану та акту встановлення меж), а тому суд першої інстанції правильно відхилив такі покликання позивачів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачами не дотримано вимог чинного законодавства при поданні заяви щодо приватизації земельних ділянок.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка (її частина), яка була включена позивачами в площу на приватизацію, перебуває в користуванні іншої особи.

Зокрема, рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради погоджено розташування земельної ділянки та дозволу на проект відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1, та прийнято рішення про передачу в оренду даної земельної ділянки підприємцю ОСОБА_8, укладено договір оренди земельної ділянки у 2004 році та додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі. На вказаній земельній ділянці площею 1,4002 га збудовані об'єкти нерузхомості та подані замовником будівництва Декларації про готовність об'єкта до експлуатації будівництва групи багатоквартирних житлових будинків. Правомірність таких дій та рішень виконкому Івано-Франківської міської ради підтверджено рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2010 року, яке набрало законної сили 09 березня 2010 року, а тому колегія судів не приймає до уваги покликання апелянтів на те, що земельна ділянка (її частина), яка включена позивачами в площу на приватизацію, не перебуває в користуванні іншої особи, оскільки таким вже надана правова оцінка вказаними судовими рішеннями.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м.Івано-Франківську, відноситься до земель житлової та громадської забудови і не належить до земель сільськогосподарського призначення. Таким чином, Івано-Франківська міська рада не вправі приймати рішення про надання земельної ділянки у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 у м.Івано-Франківську, оскільки зазначені земельні ділянки відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови, а тому можуть бути передані у власність тільки за вказаним цільовим призначенням земельної ділянки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради прийняте правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судове рішення про самий розгляд заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідач виконав.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути на сесії заяви позивачів, оскільки така є похідною від першої вимоги, разом з тим, в задоволенні такої було відмовлено.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

У спірних правовідносинах Івано-Франківська міська рада діяла в межах наданих ЗК України повноважень, а відмова у наданні дозволу позивачам на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по АДРЕСА_1, зумовлений недотриманням позивачами порядку реалізації безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року у справі № 344/20081/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик