Справа № 808/8573/15
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2016 рокусправа № 808/8573/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

за участю:

представника відповідача-1: Терехової Ю.О.

представника позивача: Білик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі №808/8573/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення переплати ввізного мита

ВСТАНОВИВ:

05.11.2015 року Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (далі по тексту - ПАТ «Дніпроспецсталь») звернулося до суду з позовом, в якому просило: визнати неправомірною бездіяльність Запорізької митниці ДФС щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізької області висновку про повернення з Державного бюджету України позивачу надмірно сплачених коштів за ВМД №112030000/2014/001115 від 22.01.2014 у розмірі 14298 грн. 16 коп.; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача переплату ввізного мита в сумі 14298 грн. 16 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що Запорізька митниця самостійно визначила митну вартість товарів, які поставлялись за зовнішньоекономічними контрактами на адресу позивача. З огляду на прийняті Митницею рішення, позивач був змушений здійснити митне оформлення за митною вартістю, яка визначена Митницею, що призвело до сплати митних платежів у більшому розмірі. В подальшому, рішення Митниці були скасовані у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до Митниці з заявою про повернення надміру сплачених платежів, але у цьому йому було відмовлено.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Запорізької митниці ДФС щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновку про повернення з Державного бюджету України Публічному акціонерному товариству «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» надмірно сплачених коштів за ВМД № 112030000/2014/001115 від 22.01.2014 у розмірі 14298 грн. 16 коп. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» переплату ввізного мита в сумі 14298 грн. 16 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, Митниця не приймала, а тому підстави вважати, що надмірно сплачені платежі складають саме 14298 грн. 16 коп. відсутні. Також, заявник апеляційної скарги посилається на правову позицію Верховного Суду України щодо виключної компетенції митного органу здійснювати контроль правильності обчислення митної вартості та визначати методи її обчислення, а тому стягуючи з державного бюджету надміру сплачену вартість ПДВ суд фактично визначає при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що між позивачем та фірмою «Lintorfer Eisegiesserei GmbH» було укладено контракт №13130290 від 26 березня 2013 року.

З метою митного оформлення партії товару, поставленого за вищевказаним контрактом, ПАТ «Дніпроспецсталь» було подано вантажну митну декларацію №112030000/2013/000558 від 14.01.2014, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту). Згідно поданої ВМД митні платежі повинні становити 45789,87грн. ввізного мита (графа 47 даної ВМД).

Проте, Запорізькою митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 112030000/2014/000015/2 від 22 січня 2014 року, яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості товару та визначено митну вартість товару за резервним методом, винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00016 від 22.01.2014.

На підставі вказаних рішень позивачем здійснено митне оформлення вантажу за митною вартістю, яка визначена митницею, та подано нову митну декларацію №112030000/2014/001115, відповідно до якої розмір сплаченого ввізного мита склав 59658,77грн. Позивачем у повному обсязі сплачено митні платежі, у зв'язку із чим оформлення товару було здійснено й випущено у вільний обіг.

Після сплати митних платежів по вищезазначеній ВМД, позивач ПАТ «Дніпроспецсталь» звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про визначення митної вартості товарів № 112030000/2014/000015/2 від 22 січня 2014 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00016 від 22.01.2014.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2014р. у справі №808/4461/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015р., визнано протиправними та скасовані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112030000/2014/00016 від 22.01.2014 та рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000015/2 від 22.01.2014, прийняті Запорізькою митницею у відношенні ПАТ «Дніпроспецсталь».

Листом від 08.05.2015 №171/1-211 ПАТ «Дніпроспецсталь» звернулось до Запорізької митниці із заявою, в якій із посиланням на положення Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митого органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, просив повернути на розрахунковий рахунок підприємства надмірно сплачені до бюджету грошові кошти за МД №112030000/2014/001115 від 22.01.2014. До заяви від 08.05.2015 №171/1-211 позивачем додано відповідні документи, згідно переліку наведеному у ній.

Однак, листом від 19.05.2015 за №480/11/08-70-25 Запорізька митниця ДФС надала відповідь (отримано підприємством 22.05.2015), в якій послалась на те, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/4461/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014, скасовано рішення митниці про коригування митної вартості №112030000/2014/000015/2 від 22.01.2014 та картка відмови від 22.01.2014 № 112030000/2014/00016, однак, оскільки питання про повернення надмірно сплачених митних платежів не було предметом позову, підстави для повернення в митниці відсутні.

Відмова Митниці у вчиненні дій щодо повернення надміру сплачених платежів стала підставою для звернення з позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вжито усіх заходів, які передбачені Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митним органом, затвердженого наказом ДМСУ від 20.07.2007 року №618, а тому митним органом допущено бездіяльність щодо повернення таких платежів. Вирішуючи питання щодо обрання належного способу захисту права позивача, суд погодився з тим способом захисту, який визначено позивачем, а саме - стягнення з бюджету надміру сплачених платежів, оскільки митне оформлення товару вже є завершеним. Тобто, будь-яких рішень в рамках даного митного оформлення Митницею не може бути прийнято.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що суми надміру сплачених платежів, по зазначеній позивачем митній декларації, складаються з суми ввізного мита.

Згідно митної декларації №112030000/2014/001115 від 22.01.2014р., за якою товар випущено у вільний обіг ,сума ввізного мита за методом визначення митної вартості товару, заявленого позивачем, склала 45360,61грн. За рішенням про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу, розмір ввізного мита склав 59658,77грн.

Тобто, різниця складає 14298,16грн. (59658,77грн. - 45360,61грн.), яка, враховуючи скасування в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів, є фактично переплатою митних платежів.

Згідно із пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу України 2012 року, повернення помилково або надміру сплачених до дня набрання чинності цим Кодексом сум митних платежів здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом та Податковим кодексом України.

Згідно ч.1 ст.301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексу України.

Відповідно до п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Отже, вказаною нормою права встановлено заборону на повернення надміру сплачених платежів у випадку наявності у платника податкового боргу.

В матеріалах справи наявна довідка Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС від 19.11.2015 №1887/10/28-04-20-03-016 про відсутність у ПАТ «Дніпроспецсталь» станом на 18.11.2015 податкового боргу зі сплати податків, зборів, платежів, що контролюються СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС (а.с.99).

Таким чином, законодавчо визначеної заборони щодо повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання, у цій справі не встановлено.

Доказом сплати ввізного мита за ВМД №112030000/2014/001115 є відмітка Запорізької митниці з індивідуальним номером від 24.04.2014 на аркуші коригування ВМД №112030000/2014/001115. Документальним підтвердженням сплати митних платежів є також долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень № 25218 від 14.01.2014 та №25897 від 22.01.2014 (а.с. 54-55).

Позивач із дотриманням вимог Податкового кодексу України та Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митним органом, затвердженого наказом ДМСУ від 20.07.2007 року №618 звернувся до Запорізької митниці із заявою про повернення надмірно сплачених коштів на загальну суму 14298,16грн. До заяви позивачем додано весь необхідний перелік документів, визначений Порядком №618.

За таких умов, відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви повинен був підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо обрання належного способу захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вірно зазначив, що таким способом є саме стягнення сум з державного бюджету, в матеріалах справи наявні належні докази сплати ПАТ «Дніпроспецсталь» митних платежів за МД №112030000/2014/001115 від 22.01.2014, у складі якої є і сума переплати ввізного мита у розмірі 14298,16грн.

Відповідач у запереченнях на адміністративний позов, а так само і в апеляційній скарзі посилається на те, що митниця будь-якого рішення щодо визначення митної вартості за заявленим декларантом першим методом - визначення митної вартості за ціною угоди не приймало, а тому відсутні підстави для визнання обґрунтованими вимог позивача про стягнення суми надмірно сплачених митних платежів.

Проте, суд першої інстанції вірно зазначив, що митне оформлення товару вже є завершеним, а тому винесення митним органом в рамках вказаного митного оформлення будь-яких рішень вже є неможливим та законодавчо не врегульовано.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що «спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

З урахуванням викладеного задоволення лише позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Запорізької митниці ДФС щодо ненадання Управлінню висновку із зазначенням суми ввізного мита, яка підлягає відшкодуванню позивачеві з бюджету, не можна визнати достатнім та ефективним способом захисту порушеного права ПАТ «Дніпроспецсталь».

З огляду на гарантоване статтею 55 Конституції України право особи захищати свої права будь-яким, незабороненим законодавством способом, з урахуванням наявності у чинному законодавстві механізму стягнення надміру сплачених коштів з державного бюджету на підставі судового рішення та вимог статті 13 Конвенції щодо ефективності правового захисту, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, визнавши протиправною бездіяльність митного органу та безпосередньо стягнувши з Державного бюджету України суму переплати ввізного мита на користь позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2679,60грн., сплату якого було відстрочено ухвалою суду від 11.02.2016 року до ухвалення судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі №808/8573/15 залишити без змін.

Стягнути з Запорізької митниці ДФС на користь спеціального фонду Державного бюджету судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2679,60грн. (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять гривень 60 коп.), здійснивши зарахування за реквізитами: Отримувач коштів: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровська; Код банку отримувача (МФО):805012; Рахунок отримувача: 1004; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.03.2016р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов