Справа № 825/344/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/344/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача Карети О.О.,

представника відповідача Шелеста С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Човак і С" до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Виробничо-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Човак і С" звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 18.11.2014.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що посадовими особами ОДПІ в акті перевірки, на його думку, зроблено протиправний висновок про неправомірне віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, що входять у вартість товарів (послуг) контрагентів ТОВ «ЕКОТЕХНІК-СТР» та ТОВ «ТРЕКТОРІЯ-ПР», поставлених (наданих) на виконання укладених з ними договорів. При цьому, посадові особи ОДПІ стверджуючи в акті про неправомірне віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, керувалися власними неправомірними висновками про неможливість підтвердження факту отримання товарів (послуг) від вищезазначених контрагентів та, відповідно, їх використання в господарській діяльності, що носять характер суб'єктивних припущень і не підкріплені жодним доказом та фактично базуються на посиланні на реєстраційну інформацію по платникам податків - контрагентів, що взагалі не передбачено чинним законодавством та суперечить Порядку оформлення результатів документальних, перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 за №984.

Господарські операції мали реальний характер, були вчинені між право- і дієздатними суб'єктами права, претензій до право і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами перелічених правочинів, до правового статусу сторін цих правочинів як платників ПДВ ОДПІ при проведенні перевірки не мало, первинні документи складені у відповідності до закону, документи не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків, які згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Вважає оскаржуване повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.12.2012 по 31.08.2012 встановлено завищення складу податкового кредиту по господарським відносинам ВК ТОВ «Човак і С» у сумі 16800,49 грн з контрагентом ТОВ «Тректорія-ПР» в порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3. ст.198 Податкового кодексу України.

Таким чином, в порушення п. 198.2 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України ВК ТОВ «Човак і С» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 16800,49 грн, чим порушено п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за грудень 2012 року, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 16800,49 грн.

Вважає, оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У період з 06.08.2014 по 12.08.2014 працівниками Чернігівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівської області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю «Човак і С» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податку на додану вартість у періоди грудень 2012 року, березень, квітень, червень, липень, серпень 2013 року, за результатами якої складено акт №190/2200/14230135 від 19.08.2013 (а.с. 61-77).

За результатами перевірки, згідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.п. 123.1 ст. 123, п. 198.2 ст. 198 п. 200.1, ст. 200 Податкового кодексу України ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.08.2014, яким ТОВ «Човак і С» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 64747,50 грн, що складається з 51798,00 грн за основним платежем та 12949,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 78).

Вважаючи, що прийняте ДПІ в місті Чернігові податкове повідомлення-рішення, яким ТОВ «Човак і С» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість, а також нараховано штрафні (фінансові) санкції суперечить нормам чинного законодавства, 08.09.2014 позивачем подано первинну скаргу, за результатами розгляду якої ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі складеного за результатами проведеної в період з 31.10.2014 по 04.11.2014 працівниками Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівської області повторної перевірки акту №265/2200/14230135 від 05.11.2014 (а.с. 12-31) прийняло рішення №142/10/25-01-10-05-15 від 07.11.2014 (а.с. 84-87), яким:

- скасовано податкове повідомлення-рішення Чернігівської ОДПІ у м. Чернігові № від 28.08.2014 у частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 43746,90 грн (в т.ч. санкція - 8749,40 грн) та в цій частині скаргу ТОВ «Човак і С» задоволено;

- залишено без змін податкове повідомлення-рішення Чернігівської ОДПІ у м. Чернігові № від 28.08.2014 у частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 21000,60 грн (в т.ч. санкція - 4200,10 грн), а скаргу ТОВ «Човак і С» в цій частині залишено без задоволення.

На підставі висновків рішення №142/10/25-01-10-05-15 від 07.11.2014, Чернігівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області винесла податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014, яким ТОВ «Човак і С» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 21000,60 грн, що складається з 16800,50 грн за основним платежем та 4200,10 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 32).

У висновках акту перевірки від 05.11.2014 №265/2200/14230135 перевірки зазначається про порушення платником податків вимог:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму: 16800,49 грн, в т.ч. за грудень 2012 року - 16800,49 грн.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом встановлено, що у період який перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «ЕКОТЕХНІК-СТР», ТОВ «ТРЕКТОРІЯ-ПР».

Як встановлено у судовому засіданні, у період березень, квітень, червень, липень, серпень 2013 року, згідно з договорами поставок від 12.03.2013 №03/1290 та від 26.04.2013, що були укладені з TOB «ЕКОТЕХНІК- СТР», підприємство ТОВ «Човак і С» здійснювало закупку борошна пшеничного обдирного та послуг з організації промпереробки жита. Порушень щодо господарських відносин з ТОВ «ЕКОТЕХНІК-СТР» у акті №265/2200/14230135 від 05.11.2014 не зафіксовано, що не заперечувалось сторонами та відповідно до частини 3 статті 72 КАС України не потребують доказування.

У грудні 2012 року згідно з договорами поставок від 07.12.2012 та 27.12.2012, що укладені з ТОВ «ТРЕКТОРІЯ-ПР», ТОВ «Човак і С» здійснювало закупку борошна пшеничного.

Реальність господарської діяльності між ТОВ «Човак і С» та ТОВ «ТРЕКТОРІЯ-ПР» по даному договору підтверджують наступні первинні документи: копія видаткової накладної №704 від 07.12.2012 (а.с. 88); копія податкової накладної №704 від 07.12.2012 (а.с. 89); копія видаткової накладної №РН-0000112 від 07.12.2012 (а.с. 90); копія податкової накладної №3 від 07.12.2012 (а.с. 91); копія видаткової накладної №2707 від 27.12.2012 (а.с. 92); копія податкової накладної №2707 від 27.12.2012 (а.с. 93); копія видаткової накладної №РН-0000117 від 28.12.2012 (а.с. 94); копія податкової накладної №8 від 28.12.2012 (а.с. 95); копія виписки банку по рахунку №8 за 08.02.2013 (а.с. 96); копія виписки банку по рахунку №8 за 24.01.2013 (а.с. 97); копія виписки банку по рахунку №8 за 22.01.2013 (а.с. 98); копія податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року, з квитанцією №2 (а.с. 99-102); копія розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, з квитанцією №2 (а.с. 103-105); копія реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2012 року (а.с. 106-109).

Наявність вказаних документів а саме: договорів, актів, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень, як і відсутність підстав щодо безтоварності операцій, підтверджується актом перевірки №265/2200/14230135 від 05.11.2014.

Відповідно до п.п. 78.1.5. ПК України позапланова виїзна перевірка проводиться в разі якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Однак, відповідачу надавався час для надання доказів про вручення позивачу наказу про проведення перевірки та направлення на її початок, однак такі докази відповідачем не були надані. В свою чергу, представник позивача стверджує, що він взагалі дізнався про перевірку лише з моменту отримання акту перевірки.

Згідно з п. 78.4 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 78.5 ПК України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом необхідних документів. Пред'явлення документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Верховний Суд України у постанові від 27.01.2015 по справі № 21-425а14 проаналізувавши норми ПК України дійшов висновку, що лише з дотриманням встановлених умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Хоча у цій постанові йде мова про п. 79.2 ст. 79 ПК України, а не п. 78.4 ст. 78 ПК України, але їх зміст є тотожнім і лише стосується різних видів перевірок.

Отже, оскільки, позивач взагалі не знав про призначення та проведення зазначеної вище перевірки, то він фактично був позбавлений можливості на захист свого порушеного права шляхом надання пояснень та документів, а також не допуску перевіряючих до початку перевірки, як одного із способів захиту від протиправних дій ДПІ.

В свою чергу, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) були передані, оплата проведена, договори виконано сторонами у повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення правочинів підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані в якості юридичних осіб та платників податків, що не заперечується сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що на момент укладення договорів із контрагентами позивач проявив належну обачність, перевіривши необхідні документи контрагентів та чи здійснюють вони господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як на підставу нереальності угоди позивача із контрагентом відповідач посилається по взаємовідносинах із ТОВ «ТРЕКТОРІЯ-ПР» на наявність акту ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 12.02.2014 № 101/2205/38078246 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Тректорія-ПР».

Однак, такі посилання судом не приймаються до уваги, зважаючи на наступне.

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо обізнаності позивача про фіктивне підприємництво юридичних осіб, що є його контрагентами та здійснення ними незаконної фінансово - господарської діяльності представником відповідача суду не надано.

Таким чином, за переконанням суду, відповідач неправомірно поклав на позивача відповідальність за можливі протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні посилання на ухиляння контрагентами позивача від уплати податків та зборів, визначення їм податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам підприємств, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що вищезазначені договори були виконані сторонами у повному обсязі, товар (роботи/послуги) отриманий, сторони претензій один до одного не мають.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Судом встановлено, що вищезазначені договори були виконані сторонами у повному обсязі, товар (роботи/послуги) отриманий, сторони претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених всіх первинних документів, передбачених законодавством, є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних правочинів з отримання позивачем товарів (робіт/послуг), невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість сплаченого і віднесеного позивачем до податкового кредиту, підтверджуються податковими накладними, які відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони складені.

Частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Верховний суд України у справах з аналогічним предметом спору дотримується позиції, що судом обов'язково має бути досліджено факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту та факт сплати позивачем сум податку своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в судовому засіданні представником відповідача.

Враховуючи вищевикладене, висновок податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток є безпідставним, а тому і нарахування штрафних (фінансових) санкцій, з огляду на ст. 123 Податкового кодексу України, також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Човак і С" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № від 18.11.2014.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Човак і С" понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан