Справа № 2а-4142/10/1070
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4142/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника відповідача - Львова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області, третя особа: начальник управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Добольська В.І. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив: зобов'язати скасувати наказ від 24 вересня 2009 року №127-0, поновити на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2009 року по 22 серпня 2010 року в сумі 25553,39 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 120 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного від 24 травня 2011 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ від 24 вересня 2010 року №127-0 та поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 17 вересня 2009 року по 12 серпня 2010 року в сумі 25553 грн. 39 коп. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відшкодовано за рахунок управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області витрати на правову допомогу в сумі 720 грн. 00 коп. В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року у справі №2а-4142/10 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнено з управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на користь ОСОБА_3 розмір середнього заробітку в сумі 20 355 (двадцять тисяч триста п'ятдесят п'ять) грн. 09 коп. за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині визначення способу захисту порушених прав позивача та замінити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 25 552 грн. 39 коп., визначений постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року у справі №2а-4142/10/1070, на суму 20 355 грн. 09 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 10.4 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснено, що, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

При визначенні суми коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно пп. «з» п. 1 Порядку він застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пп. "б" п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Положеннями п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що останніми двома фактично відпрацьованими позивачем місяцями були липень та серпень 2009 року.

Заробітна плата ОСОБА_3 за вказаний період складала 2665,81 грн., а кількість робочих днів - 32.

Розмір премії позивача за липень 2009 становить 42, 16 грн., за серпень 2009 - 161, 60 грн., сумарно - 203, 76 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача у вказаний період складав 89, 67 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача дорівнює 227. Відповідно середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2009 року по 12 серпня 2010 року складає 20 355,09 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що позивачу вже була проведена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 25 553 грн. 39 коп. відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року, на підтвердження чого надав копію довідки від 31 грудня 2015 року №22895/06.

Так, як було зазначено вище постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що відповідач вправі скористатися процедурою повороту виконання судового рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.265 КАС України, питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його не чинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання( ч.2 ст.265 КАС України).

Згідно ч.3 ст.265 КАС України якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом невірно обрано спосіб захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, суд приймає постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії у справах, в яких позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію. Разом з тим, постанова про стягнення з відповідача коштів приймається в усіх справах, де вимоги позивача мали майновий характер і стосувалися виплат, стягнень чи відшкодувань.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обрано належний спосіб захисту прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 21 березня 2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.