Справа № 808/8774/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/8774/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

04 березня 2016 року

справа № 808/8774/15

в с т а н о в и в:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено .

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову , та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про звільнення останнього від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з наданням десятиденного строку для усунення недоліків, а саме: подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору.

01.03.2016 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги шляхом заявлення клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись при цьому, на відсутність коштів призначених для сплати судового збору в зв'язку з не затвердженим кошторисом на 2016 рік. При цьому фактичних доказів відсутності коштів для сплати судового збору не надано.

Розглянувши вищенаведені доводи апелянта, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

За змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З цього приводу судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, які викладені ним в рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» та полягають в тому, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом". Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду. (п. 60, 61).

Крім того, суд у пунктах 62, 66 та 67 вказаного рішення дійшов висновку, що судовий збір у розмірі середнього річного заробітку в країні є значним та надмірним, що становить непропорційне обмеження права доступу до суду.

Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 10 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства в Україні, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Застосовуючи вказані положення КАС України та висновки Європейського суду з прав людини до конкретних обставин справи, суд зазначає, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги склала 2679,6 грн., що не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати , а отже не є значним та надмірним, та не становить непропорційного обмеження права доступу до суду.

У відповідності до роз'яснень, викладених в постанові пленуму Вищого адміністративного суду № 2 від 05.02.2016 року «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 364-VI «Про судовий збір», обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору, не є вказані аргументи і підставою для відстрочення його сплати .

Крім того, суд вважає безпідставними посилання апелянта на правову позицію Верховного суду України щодо звільнення органів доходів і зборів від сплати судового збору, з огляду на наступне.

У вказаних справах суд дійшов висновку про можливість звільнення заявника від сплати судового збору зважаючи на його майновий стан. Проте вказані судові рішення прийнято при вирішенні питання про допуск конкретної справи до свого провадження, а не при прийнятті рішення по суті заяви з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального чи процесуального права, у зв’язку з чим на вказане рішення не розповсюджуються вимоги статті 244? КАС України щодо обов’язкового врахування правової позиції ВСУ в судовій практиці.

Крім того, після прийняття ВСУ рішень від 30.11.2015 року та від 04.12.2015 року про звільнення особи від сплати судового збору, практика суду з цього питання змінилась і в подальшому ВСУ приймались ухвали про відмову у такому звільненні.

Разом з тим, відстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Також суд зазначає, що сплата судового збору є невід’ємною частиною такої процесуальної дії як подання апеляційної скарги, тобто є процесуальною дією, вчинення якої регулюється приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ж частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, сплата судового збору при вчиненні певної процесуальної дії повинна відбуватись відповідно до законодавства, яке діє саме на час вчинення цієї дії. Оскільки апеляційна скарга відповідачем подається після 1 вересня 2015 року, то і сплата судового збору здійснюється відповідно до правил, які діють після вказаної дати.

За приписами частини 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Оскільки апелянтом вимоги ухвали суду від 17 лютого 2016 року, якою апеляційна скарга залишена без руху, не виконані і недоліки скарги не усунуті, апеляційна скарга Миколаївської митниці ДФС підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 108, 187, 189 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання Миколаївської митниці ДФС про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 808/8774/15 – повернути апелянту.

Ухвала суду може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя: С.Ю. Чумак