Справа № 820/11000/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 березня 2016 р. № 820/11000/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В. ,

суддів - Спірідонова М.О., Тітова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві
проскасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №140-34-4677/2-375/15 від 14.08.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1; скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №13-035-3543/2-191/15 від 09.09.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1; скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №358/9 від 12.03.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення публічного обтяження - арешту автомобілю "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року у справі 643/20421/14-ц, визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Рішення набрало чинності 06.04.2015 року. 5 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харкова та Харківського району №2 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з заявою № 65290210 про проведення перереєстрації транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 на нового власника за рішенням суду, а також заявою № 5940 про виконання перевірки за наявними електронними обліками ДАІ щодо даного транспортного засобу. Однак, позивачу було відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв'язку із перебування його під арештом та забороною на відчуження, накладений постановами відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України №140-34-4677/2-375/15 від 14.08.2014 року, №13-035-3543/2-191/15 від 09.09.2014 року, №358/9 від 12.03.2014 року. Позивач вказує, що прийнятими постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушено право ОСОБА_1 на вільне користування та розпорядження своїм майном, а тому він просить суд скасувати спірні постанови.

Представник позивача прибув у судове засідання, склав на адресу суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 3 а.с. 185).

Представник відповідача, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прибув у судове засідання, подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти слухання справи в порядку письмового провадження (т. 3 а.с. 186).

Відповідач, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, в тому числі і справи за позовом суб'єкта владних повноважень, і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні відносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року у справі 643/20421/14-ц, визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 12-14). Рішення набрало чинності 06.04.2015 року.

5 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харкова та Харківського району №2 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з заявою №65290210 про проведення перереєстрації транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 на власника за рішенням суду, а також заявою № 5940 про виконання перевірки за наявними електронними обліками ДАІ щодо даного транспортного засобу (т. 1 а.с. 16-17).

Листом від 05.08.2015 року позивачу відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв'язку із перебування його під арештом та забороною на відчуження, накладений постановами відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України №140-34-4677/2-375/15 від 14.08.2014 року (т. 2 а.с. 70-71), №13-035-3543/2-191/15 від 09.09.2014 року (т. 3 а.с. 77-78), №358/9 від 12.03.2014 року (т. 1 а.с. 93).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені відповідачем в основу спірних постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне:

Судовим розглядом встановлено, що позивач та сторони Договору фінансового лізингу № 902 від 21.07.2008 року ТОВ "Євро Лізинг" (Лізингодавець) та ОСОБА_3 (Лізингоодержувач) домовилися про передання ОСОБА_1 у власність легкового автомобіля Hyndai Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_5, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4 після сплати ОСОБА_1 залишкової вартості транспортного засобу. 16.08.2013 року ТОВ "Євро Лізинг" виставив рахунок-фактуру на ім'я ОСОБА_1 про сплату залишкової вартості автомобіля у розмірі 19982,70 грн. з урахуванням поточного курсу гривні відносно долару, відповідно до умов Договору.

Позивач розрахувався за вказаний автомобіль. 27.08.2013 року останній оплатив залишкову вартість транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до п.12.5 договору право власності на ТЗ набувається Лізингоодержувачем після сплати повної суми лізингових платежів на дату переходу права власності та залишкової вартості згідно договору.

Відповідно до умов п.6.4 договору, сторони домовились, що Лізингоодержувач має пріоритетне право набути після закінчення терміну дії договору і при виконанні його умов у власність предмет лізингу, сплативши Лізингодавцю залишкову вартість транспортного засобу, вказану в плані Лізингу.

Слід зазначити, що п. 19.2 договору, термін дії договору зумовлений строком лізингу, який вказується в плані лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому.

Отже, умовами переходу права власності на транспортний засіб - автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 до позивача є: 1) сплата ОСОБА_1 залишкової вартості транспортного засобу; 2) сплата повної суми лізингових платежів ОСОБА_3 (Лізиногоодержувач); 3) укладання окремого договору купівлі-продажу транспортного засобу між ТОВ "Євро Лізинг" (Лізингодавець) та ОСОБА_1

Відсутність укладання договору купівлі - продажу не є перешкодою для переходу права власності на транспортний засіб до ОСОБА_1, оскільки за своєю природою договір фінансового лізингу є змішаним договором, та відповідно до приписів ст. 806 Цивільного кодексу України містить елементи договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що за договором фінансового лізингу не потрібно укладання додаткової угоди про купівлю-продаж, так як, предметом договору про лізинг є передання у власність предмету лізингу після сплати лізингових платежів.

Враховуючи положення вищевказаних норм законодавства, беручи до уваги наявність рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року, що набрало законної сили 06.04.2015 року, яким визнано за позивачем право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 доведено перед судом законність набуття ним права власності на даний транспортний засіб.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків врегульована Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінет Міністрів України від 07.09.1998 року №1388.

Згідно вимог п.8 Порядку №1388 від 07.09.1998 року, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Як зазначалось судом вище, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 27 Порядку №1388 від 07.09.1998 року транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем.

Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби знімаються з обліку відповідно до вимог пункту 42 цього Порядку і реєструються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 2.

Вимогами п.41 Порядку №1388 від 07.09.1998 року забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту.

Проте, в даному випадку застосування даної норми законодавства до правовідносин, які виникли між сторонами не є коректним, оскільки накладаючи арешт на транспортний засіб легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідачами порушено право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб, визнане за ним рішенням Московського районного суду від 23.03.2015 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що положеннями ст. 41 Конституції України, які кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Поряд із цим, ст. 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Приписами частин 1, 2 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи вищевказані положення діючого законодавства, суд доходить висновку, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Право власності є основним речовим правом. Власник майна на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається ним. Право власності виникає на підставі юридичних фактів, визначених у законодавстві, що прийнято називати способами виникнення права власності.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Факт належності позивачу права власності на транспортний засіб - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 підтверджено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року у справі 643/20421/14-ц, яке набрало законної сили 06.04.2015 року.

Оскільки виникнення права власності на майно водночас передбачає припинення цього права у іншого суб'єкта, підстави виникнення права власності на спірне майно розглядаються водночас і як підстави припинення його.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єкти владних повноважень, які є відповідачами в даній адміністративній справі, не довели належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність винесених постанов про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження: №140-34-4677/2-375/15 від 14.08.2014 року; №13-035-3543/2-191/15 від 09.09.2014 року; №358/9 від 12.03.2014 року, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленого позову ОСОБА_1.

Враховуючи той факт, що позивачем доведено протиправність прийнятих суб'єктами владних повноважень постанов про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, які в подальшому слугували підставою для внесення відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про публічне обтяження - арешт автомобілю "HYUNDAI TUCSON", а відповідачами в свою чергу не спростовано належними та допустимими доказами по справі позицію та доводи ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що для повного відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача необхідно зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення публічного обтяження - арешту автомобілю "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів доходить висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №140-34-4677/2-375/15 від 14.08.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №13-035-3543/2-191/15 від 09.09.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №358/9 від 12.03.2014 в частині арешту транспортного засобу - легковий автомобіль "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення публічного обтяження - арешту автомобілю "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Панченко О.В.

Судді Спірідонов М.О.

Тітов О.М.