Справа № 804/3281/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2015 р. Справа № 804/3281/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Гончарової В.Г.
представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника відповідача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство»
до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів п.199.1, п.199.2, п.199.3, п.199.4 ст.199 Податкового кодексу України та необґрунтовано відніс господарські операції Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» з контрагентами ПАТ «Бориспільський завод», ДП «Адміністративно господарське підприємство», ПП «Автоекспрес Дніпро» та ТОВ «Енергонафта», що мали місце у жовтні 2014 року, до тих, в яких податок на додану вартість підлягає розподілу, тобто пропорційному віднесенню сум податку до податкового кредиту. Так, у ПАТ «Бориспільський завод» позивач придбав автобуси БАЗ у кількості 15 штук, які використовувались лише при здійсненні приміських перевезень, тобто в операціях, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах, а, отже, податковий кредит за цієї операцією не підлягає розподілу в порядку ст.199 Податкового кодексу України. Контрагенти ДП «Адміністративно господарське підприємство» та ПП «Автоекспрес Дніпро» надавали позивачу послуги, які стосувалися використання вищевказаних автобусів БАЗ, які, як вказувалося вище, використовувались лише в межах приміських перевезень. Доказів зворотного контролюючим органом надано не було. Контрагент ТОВ «Енергонафта» здійснює заправку автотранспорту позивача дизпаливом та бензином, при цьому заправляється лише той транспорт, що використовується у приміських перевезеннях, тобто в операціях, що оподатковуються податком на додану вартість на загальних підставах (за 20% ставкою). На міських маршрутах (в операціях, які звільненні від оподаткування податком на додану вартість) позивачем використовуються автомобілі, які їздять на газу. Оскільки придбані у вказаних контрагентів товари (роботи, послуги) використовувались позивачем виключно в операціях, оподатковуваних податком на додану вартість на загальних підставах (за ставкою 20%), позивачем правомірно було задекларовано відповідний податковий кредит та в подальшому правомірно віднесено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по податковій декларації за листопад 2014 року на загальну суму 148943,00грн.
У судовому засіданні представники позивача підтримали предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Відповідач предявлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення останнім податкового кредиту та залишку відємного значення податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 148943,00грн. та завищення податкового кредиту і залишку відємного значення податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 178441,00грн. через завищення залишку відємного значення податку на додану вартість попереднього звітного (податкового) періоду на суму 148943,00грн. Отже, на порушення п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України позивачем було завищено заявлену ним суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по податковій декларації за листопад 2014 року на суму 148943,00грн. Так, перевіркою встановлено, що позивач здійснює транспортне перевезення пасажирів та вантажу, транспортні послуги, послуги пасажирського наземного перевезення транспорту міського та приміського сполучення, при цьому господарські операції позивача з міських перевезень населення в межах м. Новомосковська відповідно до п.197.1.8 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України звільнені від оподаткування податком на додану вартість, а операції з приміських перевезень пасажирів в межах Дніпропетровської області оподатковуються податком на додану вартість на загальних підставах (за ставкою 20%). Отже, позивач відповідно до ст.199 Податкового кодексу України має здійснювати пропорційне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. В порушення наведених норм закону Товариство з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» в жовтні 2014 року не здійснило розподіл віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту по оборотним активам (автобусам БАЗ), придбаним у ПАТ «Бориспільський завод», а також по послугам, наданим підприємствами ДП «Адміністративно господарське підприємство», ПП «Автоекспрес Дніпро» та ТОВ «Енергонафта». Таким чином, прийняте податкове повідомлення-рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства та не підлягає скасуванню.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення предявленого адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
За результатами означеної перевірки складено акт №30/151/03113450 від 09.02.2015р., яким зафіксовано встановлене в ході перевірки допущення позивачем порушення приписів п.199.1, п.199.2, п.199.3, п.199.4 ст.199 Податкового кодексу України, в результаті чого останнім завищено податковий кредит та залишок відємного значення податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 148943,00грн. та завищено податковий кредит і залишок відємного значення податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 178441,00грн. через завищення залишку відємного значення податку на додану вартість попереднього звітного (податкового) періоду на суму 148943,00грн.; а також порушення позивачем п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, через що останнім завищено заявлену ним суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по податковій декларації за листопад 2014 року на суму 148943,00грн. (т.1 а.с.14-66).
Висновки означеного акту перевірки обґрунтовані тим, що позивач здійснює транспортне перевезення пасажирів та вантажу, транспортні послуги, послуги пасажирського наземного перевезення транспорту міського та приміського сполучення, при цьому господарські операції позивача з міських перевезень населення в межах м. Новомосковська відповідно до п.197.1.8 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України звільнені від оподаткування податком на додану вартість, а операції з приміських перевезень пасажирів в межах Дніпропетровської області оподатковуються податком на додану вартість на загальних підставах (за ставкою 20%). Отже, позивач відповідно до ст.199 Податкового кодексу України має здійснювати пропорційне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Так, позивач проводив розрахунок (перерахунок) частки використання сплаченого нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами, необоротними активами між оподатковуваними та неоподаткованими операціями (додаток 7 до податкової декларації з ПДВ). На 2014 рік частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях складає 65,84%. Проте, в жовтні 2014 року ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» не здійснило розподіл сум податкового кредиту відповідно до п.199.1, п.199.2, п.199.3, п.199.4 ст.199 Податкового кодексу України по оборотним активам (автобусам БАЗ), придбаним у ПРАТ «Бориспільський автозавод» та послугами, наданим підприємствами ДП «Адміністративно-господарське підприємство», ПП «Автоекспрес-Дніпро» та ТОВ «Енергонафта».
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Як зазначалося вище, ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» є платником податку на додану вартість.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Разом з тим, статтею 197 Податкового кодексу України визначено перелік операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.
Так, згідно п.п.197.1.8 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання послуг з перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом (крім таксі), тарифи на які регулюються в установленому законом порядку.
Судом встановлено, що ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» здійснює транспортне перевезення пасажирів та вантажу, надає транспортні послуги, послуги пасажирського наземного перевезення транспорту міського (в межах м. Новомосковська) та приміського сполучення.
Тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху та на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області встановлено розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.05.2014р. №Р-263/0 3-14, зареєстрованим в головному управлінні юстиції у Дніпропетровській області 16.05.2014р. за №171838.
Тариф проїзду на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Новомосковську встановлено рішенням Новомосковської міської ради виконавчого комітету №228 від 24.06.2014р.
З урахування вищенаведеного, господарські операції позивача з надання послуг з міських перевезень населення в межах м. Новомосковська відповідно до п.п.197.1.8 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України звільнені від оподаткування податком на додану вартість, а операції з приміських перевезень пасажирів в межах Дніпропетровської області оподатковуються податком на додану вартість на загальних підставах (за ставкою 20%).
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, а також повязана із господарською діяльністю платника податків.
Пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.
Згідно п.199.2 ст.199 цього Кодексу частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.
Відповідно до п.199.3 ст.199 Податкового кодексу України платники податку, у яких протягом попереднього календарного року були відсутні неоподатковувані операції, а такі неоподатковувані операції почали здійснюватися у звітному періоді, а також новостворені платники податку проводять у поточному календарному році розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях на підставі розрахунку, визначеного за фактичними даними обсягів з постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій першого звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі операції. Розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях подається до контролюючого органу одночасно з податковою декларацією звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі оподатковувані та неоподатковувані операції.
За змістом приписів п.199.4 ст.199 Податкового кодексу України платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку. Перерахунок частки використання необоротних активів в оподатковуваних операціях здійснюється за підсумками одного, двох і трьох календарних років, що настають за роком, в якому вони почали використовуватися (введені в експлуатацію).
З огляду на те, що позивач здійснює як оподатковувані податком на додану вартість операції, так і звільненні від такого оподаткування операції, він зобовязаний здійснювати пропорційне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту з урахуванням вищенаведених приписів ст.199 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Судом встановлено та сторонами визнається, що у жовтні 2014 року ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» не здійснювало пропорційне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в порядку приписів ст.199 Податкового кодексу України по господарським операціям з контрагентами ПАТ «Бориспільський завод», ДП «Адміністративно господарське підприємство», ПП «Автоекспрес Дніпро» та ТОВ «Енергонафта», оскільки вважало, що придбані у цих субєктів господарювання товари і послуги використовувалися позивачем виключно у межах господарських операцій, що не звільненні від оподаткування податком на додану вартість і оподатковувалися цим податком на загальних підставах (за ставкою 20%), а саме у операціях щодо надання послуг з приміських перевезень пасажирів.
Факт придбання вказаних автобусів підтверджується відповідними первинними документами, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме: договором №46-Б-1-Д/14 від 22.08.2014р. та специфікацією до нього, накладними та податковими накладними від 04.09.2014р., наказами про облік транспортних засобів, актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, а також листом-підтвердженням ПАТ «Бориспільський завод» від 04.08.2014р. №612 (т.1 а.с.83-104).
Означені автобуси введені в експлуатацію 15.09.2014р.
Судом також встановлено, що автобуси БАЗ у кількості 15 штук, придбані на підставі договору №46-Б-1-Д/14 від 22.08.2014р. у ПАТ «Бориспільський автозавод», використовуються позивачем лише при здійсненні приміських перевезень, що підтверджується наказом генерального директора ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» від 12.09.2014р. №40 про направлення цих автотранспортних засобів для обслуговування приміських автобусних маршрутів загального користування, які не виходять за межі Дніпропетровської області (т.1 а.с.92), відомостями фактичного виконання маршруту, з яких вбачається, що приміські перевезення здійснені саме автобусами БАЗ (т.1 а.с.199-208), Паспортами автобусних маршрутів регулярних перевезень приміських, з яких вбачається, що перевезення пасажирів здійснюється автобусами категорії М2, М3, клас І, ІІ, ІІІ (автобуси пасажиромісткістю понад 22 пасажири, крім водія), та категорії М2, М3, клас А, В (автобуси пасажиромісткістю понад 22 пасажири, крім водія) (т.2 а.с.88-197).
Проте, суд критично ставиться до означених показань свідка, з огляду на наступне.
Водночас слід зазначити, що Умовами проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування м. Новомосковська, затвердженими рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №150 від 11.03.2011р. «Про затвердження умов та порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м. Новомосковську», визначено, що пасажиромісткість автобусів, які плануються використовувати на маршрутах у «звичайному» режимі руху має бути не менш як 19 місць для сидіння з двома пневматичними дверима (т.2 а.с.45-46).
Договорами на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах загального користування від 20.05.2011р. №1-7, укладеними між виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, як замовником, та ПАТ «Новомосковське автотранспортне підприємство», як перевізником, передбачено, що перевізнику надається право на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування на автобусах категорії М-3, клас I, II ЛАЗ 695 НГ (т.1 а.с.209-218, т.2 а.с.21-26).
Крім того, позивачем надано докази, що при здійсненні міських перевезень ним використовуються саме автобуси категорії М3 ЛАЗ (34 сидячих місць, загальна пасажиромісткість 55 чол.) та ПАЗ (24 сидячих місць, загальна пасажиромісткість 55 чол.), що підтверджується Паспортами автобусних маршрутів міських регулярних перевезень міських (т.1 а.с.219-220, т.2 а.с.69-86); Книгами обліку розрахункових операцій Форми АП-11, в яких відображено використання автобусів ЛАЗ в міських перевезеннях (т.1 а.с.221-250, т.2 а.с.1-20), довідкою про кількість ДТЗ, які задіяні для обслуговування маршрутів ТДВ «Новомосковське АТП» від 11.01.2014р. (т.1 а.с.79-81).
Також слід зазначити, що листом ДПС України від 15.02.2013р. №3826/7/15-3317 надано розяснення, що послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському сполученні та інші види перевезень підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах.
Таким чином, ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» правомірно не здійснено пропорційне віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в порядку приписів ст.199 Податкового кодексу України по господарським операціям з контрагентом ПАТ «Бориспільський завод», оскільки придбані у нього автобуси використовуються позивачем лише при здійсненні приміських перевезень, тобто в оподатковуваних податком на додану вартість операціях, а отже податковий кредит не підлягає розподілу.
При цьому представник позивача суду пояснив, що дизельне пальне, придбане у ТОВ Енергонафта», використовувалося позивачем лише для заправки транспортних засобів, які здійснюють приміські перевезення (автобусів БАЗ), оскільки автобуси, що використовуються в міських перевезенням, а саме - автобуси ЛАЗ працюють на газу (позивачем для цього придбаваються балони з метаном).
Жодних доказів того, що вказане дизельне пальне використовувалося ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» при здійсненні міських перевезень контролюючим органом ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду справи не наведено та не надано.
Таким чином,дизельне пальне, придбане позивачем у ТОВ «Енергонафта», використовувалося у межах оподатковуваних податком на додану вартість операціях, а отже податковий кредит і в цьому випадку розподілу не підлягає.
Щодо взаємовідносин ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» з ДП «Адміністративно-господарське підприємство» судом встановлено, що між цими субєктами господарювання було укладено договір №11-14 від 30.04.2014р., згідно якого ДП «Адміністративно-господарське підприємство» надавало позивачу послуги щодо доступу до Програмного забезпечення - системи моніторингу транспорту та системи контролю якості пасажирських перевезень, яка працює як надбудова до системи моніторингу транспорту, та можливість його використання шляхом отримання відомостей щодо транспортного засобу, який підключений до Програмного забезпечення.
Відповідно до наданих позивачем на підтвердження виконання умов вищеозначеного договору документів, а саме: додатків №1 та №2, а також додаткової угоди до цього договору, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), ДП «Адміністративно-господарське підприємство» здійснювало надання ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» в жовтні - листопаді 2014 року послуг GPS моніторингу транспортних засобів, які здійснюють приміські перевезення за вказаними у додатку №1 до договору №11-14 від 30.04.2014р. маршрутами (т.1.а.с.172-197).
Таким чином, означені послуги стосувалися саме автобусів, які використовуються ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» лише в приміських перевезеннях, тобто у межах операцій, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах, а, отже, в даному випадку податковий кредит також не підлягає розподілу.
Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач по взаємовідносинам з ПАТ «Бориспільський автозавод», ДП «Адміністративно-господарське підприємство», ПП «Автоекспрес-Дніпро» та ТОВ «Енергонафта» застосовував ставки оподаткування податком на додану вартість 20% та повністю відносив суми цього податку на податковий кредит, оскільки товари та послуги із зазначеними контрагентами використовувались у повному обсязі в оподатковуваних податком на додану вартість (за ставкою 20%) операціях (приміські перевезення), за якими позивач повністю сплатив податкові зобовязання.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно зроблений висновок про те, що суми податкового кредиту ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство», сформованого по взаємовідносинам з ПАТ «Бориспільський автозавод», ДП «Адміністративно-господарське підприємство», ПП «Автоекспрес-Дніпро» та ТОВ «Енергонафта», підлягають розподілу в порядку приписів ст.199 Податкового кодексу України.
За наведених обставин, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 297,89грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (т.1 а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 297,89грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_5